Номер провадження: 22-ц/813/4195/21 
Номер справи місцевого суду: 495/1389/16-ц
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.02.2021 року                                                                                м . Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,                
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
відповідач – ОСОБА_4 ,
заінтересована особа – Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року у складі судді Прийомової О.Ю.,
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулися до суду з заявою про визнання виконавчих листів у справі №495/1389/16-ц, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 19.03.2019 про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , такими, що не підлягають виконанню.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_4  про усунення перешкод у праві користування майном шляхом вселення задоволено. Вселено ОСОБА_1  у квартиру  АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 25.01.2017. На примусове виконання вказаного рішення 19.03.2019 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано три виконавчі листи за однаковим номером. На підставі вказаних виконавчих листів, Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито три виконавчі провадження про вселення  ОСОБА_1  у вказану квартиру стосовно кожного з боржників. Проте, на момент набрання чинності рішення і на момент видачі виконавчих листів, так і на теперішній час ОСОБА_1 не є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки його було позбавлено права власності в порядку, встановленому для примусового виконання рішень. Станом на теперішній час власниками спірної квартири є: ОСОБА_4 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування № 873 від 08.11.2018); ОСОБА_7 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування №873 від 08.11.2018). Одночасно, станом на теперішній час Білгород-Дністровським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Одеській області здійснено примусове виконання даних виконавчих листів та вселено ОСОБА_1 до квартири. 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2020 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга за змістом аналогічна заяві, крім того, апелянт послався на неповне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи та помилковість висновку, який міститься в оскаржуваній ухвалі.
02.02.2021 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та без участі ОСОБА_1 .
02.02.2021 від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю та без участі апелянта.
02.02.2021 представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання 02.02.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 15.02.2021.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Матеріали справи свідчать, що позивачу, а також ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з 25.11.1999 належало по ј частці квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 .
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 усунуто перешкоди ОСОБА_1 у праві користування майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2016 залишено без змін.
Вказане рішення набрало законної сили.
Відповідно до свідоцтва №226 від 13.02.2017 в результаті проведення прилюдних торгів, що не відбулися приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. ОСОБА_2 передано нерухоме майно як стягувачу, в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів за рішенням суду, а саме ј частки спірної квартири, що належали ОСОБА_1 . 
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що наразі власниками вказаної квартири є ОСОБА_4 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування №873 від 08.11.2018); ОСОБА_7 , якій належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності (з яких 1/4 належить з 25.11.1999 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , а інша 1/4 набута на підставі договору дарування №873 від 08.11.2018).
19.03.2019 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчі листи про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні права користування своїм майном шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 .
Виконавчі листи видані відносно кожного з трьох боржників.
26.03.2019 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №5871610 відносно боржника ОСОБА_2 
27.03.2019 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58717809 відносно боржника ОСОБА_6 
27.03.2019 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58717562 відносно боржника ОСОБА_4 
02.07.2019 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58717809 відносно боржника ОСОБА_6 на підставі акту державного виконавця.
09.07.2019 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58716103 відносно боржника ОСОБА_2 на підставі акту державного виконавця.
09.07.2019 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58717562 відносно боржника ОСОБА_4 на підставі акту державного виконавця.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
За змістом ч. ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Верховний Суд у постанові в справі N 61-1592св17 від 16.01.2018 зазначив, що частиною другою статті 369 ЦПК України (у редакції 2004 року) передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) є закінчення виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
У зазначеній постанові стаття 369, указана в редакції ЦПК 2004 року, у редакції ЦПК 2017 року стаття 432.
У даному випадку виконавчі листи вже було пред`явлено до виконання, виконавче провадження за ними закінчено у зв`язку з виконанням рішення суду, отже відсутні підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Та обставина, що стягувач на час видачі виконавчих листі вже не був власником ј частки спірної квартири не є підставою для визнання їх такими, що не підлягають виконанню так як вказана обставина виникла вже після набрання рішення суду про вселення законної сили.
У разі, якщо боржники вважають, що після ухвалення рішення виникли обставини, які свідчать про те, що стягувач втратив право на частку спірної квартири, останні мають право звернутись з відповідним позовом, проте виникнення таких обставин, не свідчить про наявність правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.
У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, як ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".
У справі "Soering vs UK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на обставинах справи та законі і не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 15.02.2021.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: