ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/8023/20 пров. № А/857/15744/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:          Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, головуючий суддя – Коморний О.І., ухвалене у м. Львові, повний текст якого складено 12.11.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ ДПС у Львівській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 0288581311 на суму 2901,99 грн, 0288631311 - на суму 870,60 грн, 0288771311 - на суму 170 грн від 29 листопада 2017 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 08 січня 2019 року винесену на підставі виконавчого листа №1340/3767/18 від 22 листопада 2018 року про стягнення податкового боргу в сумі 4654,25 грн. Вказувала, що на звернення з скаргою до Головного управління ДПС у Львівській області про неправомірність нарахування податкового боргу отримала відповідь, з якої дізналась, що підставою для винесення податкових повідомлень-рішень № 0288581311 на суму 2901,99 грн, № 0288631311 - на суму 870,60 грн, № 0288771311 - на суму 170 грн від 29 листопада 2017 року, є акт від 05 жовтня 2017 року №1629-13-01-13/10/ НОМЕР_1 , в основу якого покладено отримання 05 липня 2016 року від Шостої Львівської державної нотаріальної контори лист, де зазначено, що громадянкою ОСОБА_1 отримано дохід за ознакою 114 (дохід отриманий внаслідок прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім"ї першого ступеня спорідненості) в сумі 46 431,83 грн. Вказувала, що 13 травня 2015 pоку ОСОБА_1 видано Шостою Львівською державною нотаріальною конторою Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. До спадщини, на яку видано свідоцтво входять грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ. Вказувала, що нотаріус подав до контролюючого органу інформацію, про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріусом не була відображена ознака у формі № 1ДФ за ознакою “ 117” - про дохід, отриманий платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину чи дарунок грошових заощаджень, поміщених до 02.01.1992 року в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1992 pоку, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадбанку СРСР), та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років, погашення яких не відбулося. Відтак, отриманий дохід внаслідок прийняття у спадщину чи дарунок грошових заощаджень, поміщених до 02.01.1992 року в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1992 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадбанку СРСР), та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 pp., погашення яких не відбулося - оподатковується за нульовою ставкою. Вказує, що за позивачкою числиться борг на користь Державного бюджету України в сумі 4654 грн 25 коп. через подання Шостою державною нотаріальною конторою звітності 1ДФ з невірною ознакою. Позивач подавала заяву про вжиття заходів щодо виправлення помилки в звіті 1 ДФ шляхом подання уточнюючого розрахунку, однак, оскільки у спадковій справі відсутні копії Ощадних книжок, а у відповіді ПАТ Державний Ощадний Банк України № 304 від 27.02.2015 року на запит нотаріальної контори не вказано рік вкладу грошових коштів, Шоста Львівська державна нотаріальна контора не може внести зміни до форм звітності № 1 ДФ. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29 листопада 2017 року №0288581311, №0288631311, №0288771311.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції самостійно змінив підстави заявленого позову, порушивши вимоги процесуального законодавства, яке надає це право виключно особі, яка звертається із цим позовом.
Також 28 січня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання ГУ ДПС у Львівській області, в якому заявник просить скасувати рішення суду попередньої інстанції, а позовну заяву залишити без розгляду, у зв`язку з тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним адміністративним позовом.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та клопотання про залишення адміністративного без розгляду, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі та поданому клопотанні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та поданого клопотання у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга та клопотання про залишення адміністративного без розгляду задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року на підставі Наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 року №4112 (а.с.39)
Відповідно до листа Шостої Львівської державної нотаріальної контори від 02.07.2016 року №1308/01-16 фізична особа платник податків ОСОБА_1 отримала у спадщину від фізичної особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення грошові вклади та акції в сумі 46 431,83 грн, та вказана сума відображена у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1- ДФ) за ознакою доходу “ 114” відповідно до п.п. 16.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України. (а.с.51).
За наслідками перевірки складено Акт перевірки від 05.10.2017 року №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 (а.с.42- 47).
Даною перевіркою встановлено порушення вимог:
-          п.п. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, п. 167.2 ст. 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України) від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 2321,59 грн;
-          п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік;
-          п.п. 1.2 п.п.1.3 п.п. 1.5, п.п. 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПК України , пп. 168.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи” в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік на загальну суму 696.48 грн.
За наслідками проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області на підставі акта перевірки від 05.10.2017 року №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 29 листопада 2017 року: № 0288581311 на суму 2901,99 грн (а.с.8), №0288631311 - на суму 870,60 грн (а.с.7), №0288771311- на суму 170 грн (а.с.9).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не отримав копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 року №4112, письмового повідомлення від 15.09.2017 року №501 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та акта перевірки від 05.10.2017 року №1629/13-01-13-10/ НОМЕР_1 та був позбавлений права взяти участь при проведенні перевірки та подати заперечення на акт для спростування зазначених у акті порушень.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Щодо поданого клопотання про пропущення позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) КАС України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.
Частинами 3, 4 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.
Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строк давності - 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків.
Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу.
Враховуючи те, що позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 29 листопада 2017 року, а з даним позовом вона звернулась у вересні 2020 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що нею не пропущено строк звернення до суду, передбачений чинним законодавством.
Покликання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.11.2020 року у справі №500/2486/19 є помилковими, оскільки в зазначеній справі мова йде про строк звернення до суду після досудового врегулювання спору.
В даній справі позивачем не вживались заходи досудового врегулювання спору, відтак вказані висновки не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.
Щодо висновків суду попередньої інстанції при  прийнятті оскарженого рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Податковий кодекс України (далі – ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Як встановлено п.75.1 ст.75 ПК України органи державної податкової служби згідно мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно із п. 79.2. ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до п. 79.3. ст. 79 ПК України, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Пунктом 42.2. статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Також, п.42.4 ст.42 ПК України встановлено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
ГУ ДФС у Львівській області на підставі наказу про проведення перевірки від 15.09.2017 року №4112 складено повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.09.2017 року №501 (а.с.40).
На підтвердження надсилання позивачу вказаного наказу від 15.09.2017 року №4112 та повідомлення від 15.09.2017 року №501, відповідачем долучено до матеріалів справи копію фіскального чеку №0690 від 18.09.2017 року (а.с.41).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем виконано вимоги пункту 42.2. статті 42 ПК України, що судом першої інстанції не було в повному обсязі досліджено.
Щодо підстав звернення позивача із даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.
Пунктами 174.3, 174.4 статті 174 ПК України передбачено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.
Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.
Нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Підпунктам 174.2.1 «а» та підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174  ПК України встановлено, що об`єкти спадщини - вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковується за нульовою ставкою. Тоді як, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 174.2.1 «в» пункту 174.2 статті 174 ПК України, об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою грошові заощадження, поміщені до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР) та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років, погашення яких не відбулося, що успадковуються будь-яким спадкоємцем.
Матеріалами справи підтверджено, що Шостою Львівською державною нотаріальною конторою 13 травня 2015 pоку ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 10). 
До спадщини, на яку видано свідоцтво входять грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться у відділенні ПАТ «Державний Ощадний Банк України» ТВБВ №10013/0301 (023) на рахунках: № НОМЕР_2 на суму - 8377,30 грн, №КВ 20806 на суму - 14682,20 грн, у відділеннях ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ № 10013/0309 (033) на рахунках: № НОМЕР_3 на суму - 2061,36 грн, №КВ 11176 на суму 7355,80 грн, у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0316 (064) на рахунку №КВ 10789 на суму 9931,30 грн, у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0335 (097) на рахунку №КВ 595 на суму 2550,45 грн, у відділенні ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0289 на рахунках: № НОМЕР_4 на суму - 0,00 грн., № НОМЕР_5 на суму 1400,67 грн, та належали спадкодавцю на підставі повідомлення ПАТ Державний Ощадний Банк України ТВБВ №10013/0289 Філії - Львівського обласного управління від 27.02.2015 року за №304.
Так, отриманий дохід внаслідок прийняття у спадщину чи дарунок грошових заощаджень, поміщених до 02.01.1992 року в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери (облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1992 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадбанку СРСР), та грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадбанку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років, погашення яких не відбулося - оподатковується за нульовою ставкою.
З листа-відповіді від 13 листопада 2019 року Філії Львівське обласне управління ПАТ “Ощадбанк” на звернення позивача видно, що кожний вкладник має в установі Ощадбанку два паралельні, але окремі рахунки - власний ощадний рахунок, відкритий самим вкладником до 1992 року і компенсаційний рахунок (скорочено-КВ), відкритий державою з метою компенсування знецінених першого рахунку внаслідок інфляції (а.с.23).
Таким чином, отриманий позивачем дохід внаслідок прийняття у спадщину грошових заощаджень підпадає під дію підпункту 174.2.1 «в» пункту 174.2 статті 174 ПК України, повинен оподатковуватись за нульовою ставкою, відтак оскаржені податкові повідомлення – рішення прийняті відповідачем без врахування наведеного, є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №380/8023/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 19.02.2021 року.