ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/57/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/11324/18 Категорія:  	Мельник І. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 березня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 28 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Мельник І.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №11475268000 від 17 вересня 2015 року, підписавши який ОСОБА_2 погодилася з умовами кредитування, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», оприлюднених у офіційному виданні «Голос України» №85 (5085) від 13 травня 2011 року. 
Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) у сумі 220 817 гривень 48 копійок, шляхом зарахування коштів на її поточний рахунок, а ОСОБА_2 зобов`язалася щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів 25 числа кожного місяця у розмірі 4 593 гривні 10 копійок, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17 жовтня 2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.
ОСОБА_2 зобов`язувалася сплачувати проценти у порядку та розмірі встановленому п. 2.7 кредитного договору, п.1.3 Правил.
Згідно з п. 4.1 Правил у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань ОСОБА_2 сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_1 згідно договорів поруки №262463 (основний борг) та №262463 (проценти та інші платежі) від 17 вересня 2015 року.
За змістом п.п. 1.1-1.5 договорів поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником його зобов`язань перед кредитором, а саме щодо сплати основного боргу за основним договором у розмірі 220 817 гривень 48 копійок та процентів, комісій, пені в межах суми 110 408 гривень 74 копійок, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного 
кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки. 
Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. 
Позивач направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, однак відповідачі порушення договору не усунули в повному обсязі, тому станом на 12 вересня 2018 року заборгованість за кредитним договором №11475268000 від 17 вересня 2015 року становить 229 879 гривень 72 копійки, з яких: 
-207 962 гривні 19 копійок – заборгованість за кредитом;
-18 750 гривень 83 копійки – заборгованість за процентами;
-465 гривень 59 копійок – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27 жовтня 2017 року по 12 вересня 2018 року;
-2 701 гривня 11 копійок – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27 жовтня 2017 року по 12 вересня 2018 року.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 солідарно та ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11475268000 від 17 вересня 2015 року у розмірі 229 879 гривень 72 копійки.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11475268000 від 17 вересня 2015 року у розмірі 202 879 гривень 72 копійки. 
Вирішено питання судових витрат.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором виконала не в повному обсязі, а ОСОБА_1 виступив поручителем, та частково визнав позов у судовому засіданні, тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору. 
Однак, враховуючи те, що в ході розгляду судом справи було з`ясовано, що відповідно до виписки по кредитному договору на рахунок позивача відповідачем сплачено 01 жовтня 2018 року кошти в сумі 7000 гривень, 30 жовтня 2018 року кошти в сумі 5000 гривень та 21 грудня 2018 року сплачено 15 000 гривень за договором кредиту, тому позов задоволено частково.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення відсотків по кредиту та в частині солідарного стягнення з нього заборгованості, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 відсотків по кредиту в сумі 18 750 гривень 83 копійки та в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11475268000 від 17 вересня 2015 року у розмірі 202 879 гривень 72 копійки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в цій частині в позові відмовити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неправомірність стягнення відсотків по кредиту в сумі 18 750 гривень 83 копійки, оскільки за твердженням банку відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписанням договору про надання споживчого кредиту з правилами №11475268000 від 17 вересня 2015 року погодився з умовами кредитування та правилами споживчого кредитування, оприлюднених на офіційному виданні «Голос України» №85 (5085) від 13 травня 2011 року, однак враховуючи приписи ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України такі «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпис позичальника, оскільки також не встановлено, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності не змінювалися. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.
Тому, сторони не прийшли до згоди щодо розміру плати за кредитом і заявлена до стягнення сума заборгованості по відсоткам є неправильною. 
Зі збігом строку дії поруки жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. 
Виходячи з положень другого речення частини четверної статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто впродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 та ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 
Оскільки остання сплата коштів по кредитному договору була проведена 11 грудня 2017 року, а 13 вересня 2018 року позивач звернувся з позовом в суд про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, то кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя і відповідно до вищезазначеного, договір поруки №262463 від 17 вересня 2015 року є припиненим. 
Отже, оскільки позивачем пропущено строк для звернення стягнення коштів з поручителя, тому слід відмовити у позові про стягнення коштів з поручителя.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. 
Зазначає, що безпідставними є твердження апелянта, що Правила споживчого кредитування, оприлюднені в офіційному виданні «Голос України» №85 (5085) від 13 травня 2011 року не можуть вважатися частиною кредитного договору, оскільки у преамбулі кредитного договору зазначено, що підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому кредитному договорі та Правилах споживчого кредитування, які після підписання сторонами цього кредитного договору стають його невід`ємною частиною, а підписи сторін під цим кредитним договором вважаються одночасно підписами під Правилами споживчого кредитування. При цьому, після підписання сторонами цього кредитного договору, Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням кредитного договору.
Зважаючи на те, що погодження змісту Правил споживчого кредитування сторонами було викладено у кредитному договорі та безпосередньо у самих Правилах, підписання ОСОБА_2 кредитного договору є належним доказом погодження нею із усіма викладеними у наведених вище документах умовами. 
Позивачем та ОСОБА_1 у договорі поруки було погоджено строк дії поруки до 17.09.2038 року. Оскільки, сторонами у договорі поруки було чітко визначено строк її дії, при пред`явленні банком до ОСОБА_1 вимог про виконання основного зобов`язання не відбулася зміна строку чинності поруки, тому твердження останнього про те, що позивач втратив право на пред`явлення вимог до нього є необґрунтованим та таким, що суперечить ст. 559 ЦК України та усталеній правовій позиції Верховного Суду. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2015 року між банком (ПАТ «УкрСиббанк») та позичальником ( ОСОБА_2 ) було укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №11475268000 (далі – Кредитний договір) (т.1 а.с. 14,15). 
За змістом п.п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.4, 5.2 Кредитного договору банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався користуватися наданим кредитом та повернути його, і сплатити плату за користування кредитними коштами. Сума кредиту становить 220 817 гривень 48 копійок. Мета кредиту: споживчі цілі, погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11374603000 від 22 липня 2008 року, укладеного між банком та позичальником. Кредит надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок в національній валюті № НОМЕР_1 , відкритий позичальником в банку. Сукупну вартість кредиту визначає «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток №1 до Договору). 
Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 з 17 вересня 2015 року по 19 вересня 2015 року включно, 18 вересня 2015 року банком було перераховано грошові кошти, з призначенням платежу: надання кредиту згідно угоди №11475268000 від 17 вересня 2015 року, у сумі 220 817 гривень 48 копійок (т.1 а.с. 46).
Обов`язок позичальника повернути кредит закріплено зокрема у статті 1049 ЦК України. Відповідно до частини 1 та 3 вищезазначеної статті, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно з п.п. 2.3, 2.5, 2.6, 2.9 Кредитного договору кредит надається строком до 17 жовтня 2027 року. Позичальник повинен повернути заборгованість за кредитом у відповідні терміни згідно з цим Договором. Позичальник погашає кредитну заборгованість шляхом сплати ануїтентних платежів (рівні за сумою платежі, що включають в себе частину суми основного боргу та/або проценти). Розмір ануїтентного платежу становить 4 593 гривні 10 копійок та вказаний з урахуванням розміру процентної ставки, вказаної в п. 2.7 Кредитного договору. Заборгованість підлягає погашенню у дати сплати ануїтентних платежів, а саме 25 числа кожного місяця. Позичальник зобов`язаний повертати суму кредиту та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно Кредитного договору на рахунок № НОМЕР_2 . Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку (т.1 а.с. 14-15). 
Враховуючи положення ч.2 ст.1054 ЦК України, ч. 1 статті 1048 ЦК України, норми права, що регулюють нарахування процентів за договором позики, також застосовується і до відносин, пов`язаних з кредитними договорами. Так, зазначеною нормою передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В преамбулі Кредитного договору зазначено, що підписуючи цей договір, позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування, оприлюднених у газеті «Голос України» №85 (5085) 13 травня 2011 року із усіма змінами і доповненнями, пропозицією банку надати позичальнику споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому кредитному договорі та Правилах споживчого кредитування. Правила споживчого кредитування після підписання Сторонами цього Кредитного договору стають його невід`ємною частиною. Підписи Сторін під цим Кредитним договором вважаються одночасно підписами під Правилами споживчого кредитування, при цьому, після підписання Сторонами цього Кредитного договору, Правила споживчого кредитування не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно із підписанням цього Кредитного договору (т.1 а.с. 14). 
До кредитного договору банк додав Правила споживчого кредитування, оприлюднені у газеті «Голос України» №85 (5085) 13 травня 2011 року, які не містять підписи сторін.
Оскільки вищезазначені правила кредитування не містять підписи сторін кредитного договору, тому в розумінні ст.ст. 207, 1055 ЦК України їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. 
Однак, пунктами 2.7, 2.8 Кредитного договору визначено, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язується сплачувати проценти, що нараховуються за процентною ставкою у розмірі 23,9 процентів річних, якщо не буде 
встановлена інша процента ставка згідно з умовами Договору. Позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами у відповідні дати сплати ануїтентного платежу. 
З огляду на викладене, безпідставними є доводи скаржника, про не погодження між банком та позичальником розміру плати за кредитом, оскільки за умовами Кредитного договору, підписаного як банком так і позичальником, ОСОБА_2 зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 23,9 % річних. 
Окрім того, згідно з ч.1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Враховуючи вищевикладене, не підлягають до задоволення вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі в частині оспорення стягнення з ОСОБА_2 відсотків по кредиту в сумі 18 750 гривень 83 копійки, оскільки ОСОБА_2 апеляційна скарга не подавалася, відтак нею рішення не оскаржувалося.
Суд також відхиляє доводи скаржника, що надані позивачем довідки-розрахунки не є тим документом, що підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій, оскільки в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, зокрема виписками по рахунку є належним доказом у справі та свідчить про наявність заборгованості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договорів поруки).
Частинами 1,2 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України).
17 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договори поруки №262463 (основний борг) та №262463 (проценти та інші платежі) (т.1 а.с. 24-29).
За змістом пунктів 1.1, 1.3 договору поруки №262463 (основний борг) від 17 вересня 2015 року поручитель ( ОСОБА_1 ) поручається перед кредитором (ПАТ «УкрСиббанк») за виконання зобов`язань боржника ( ОСОБА_2 ) перед кредитором, що виникли з Кредитного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу в сумі 220 817 гривень 48 копійок (основне зобов`язання). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення виконання зобов`язань боржника за Кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором за Кредитним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 220 817 гривень 48 копійок. Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеного у п. 3.1 цього Договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов`язань за Кредитним договором (т.1 а.с.24-26). 
Згідно з п.п. 1.1, 1.3 договору поруки №262463 (проценти та інші платежі) від 17 вересня 2015 року поручитель ( ОСОБА_1 ) поручається перед кредитором (ПАТ «УкрСиббанк») за виконання зобов`язань боржника ( ОСОБА_2 ) перед кредитором, що виникли з Кредитного договору, а саме щодо сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій передбачених умовами Кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в тому числі на підставі окремих угод, що можуть бути укладені в рамках Кредитного договору (основне зобов`язання). Поручитель відповідає перед кредитором за Кредитним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 110 408 гривень 74 копійки. Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеного у п. 3.1 цього договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов`язань за Кредитним договором (т.1 а.с. 27-29).
Частиною 4 статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення договорів поруки сторонами) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Пунктами 3.1. договорів поруки №262463 (основний борг) та №262463 (проценти та інші платежі) від 17 вересня 2015 року встановлено, що строк дії поруки, а саме строк протягом якого кредитор має право пред`явити вимоги до поручителя становить 23 роки з дати укладення цього договору (т.1 а.с. 24, 27).
З огляду на викладене суд відхиляє доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо припинення договору поруки внаслідок того, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчить про те, що цим договором установлено строк припинення поруки, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки: якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, оскільки такі твердження суперечать фактичним обставинам справи, відповідно до яких сторонами погоджено строк поруки, який становить 23 роки з дати укладення таких договорів (17 вересня 2015 року). 
Безпідставними є посилання скаржника на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України по справах №6-53цс14, №6-78цс12, №6-1009цс17, оскільки обставини в даних справах є відмінними від фактичних обставин по справі, що переглядається.
Отже, враховуючи те, що боржником за кредитним договором не виконано взяті на себе зобов`язання, а укладена між банком та ОСОБА_1 порука як за основним боргом, так і за процентами та іншими платежами, не припинилася, тому наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №11475268000 від 17 вересня 2015 року. 
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 28 вересня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 11 березня 2021 року.

Судді