ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 808/2513/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року (суддя Стрельнікова Н.В.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_2 
до Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області 
про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_2 , в якому позивач просила: визнати протиправними дії державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34507864 від 29 березня 2017 року;  визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34507864 від 29 березня 2017 року, яким було зареєстровано арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 19692721 від 28.03.2017).
Відповідач визнав позов повністю, просив його задовольнити.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року позов задоволено повністю. 
Постанова сторонами справи не була оскаржена, набрала законної сили.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої зазначив, що постанова у справі № 808/2513/17 зачіпає його законні права та інтереси, оскільки в межах розгляду цивільного спору у справі № 320/1405/17-ц про стягнення з ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_1 боргу було накладено арешт на  житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Проте до участі в адміністративній справі ОСОБА_1 залучено не було, про ухвалене судове рішення дізнався лише у вересні 2020 року. Просить постанову суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що 10.03.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та укладено договір дарування частини житлового будинку, за умовами якого дарувальник ( ОСОБА_3 ) передає, а обдаровувана ( ОСОБА_2 ) приймає в дар належну дарувальнику на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстровано в реєстрі за № 688.
Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 82170348 від 10.03.2017.
Договір аналогічного змісту було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також 14.03.2017. Договір посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстровано в реєстрі за № 719.
Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 82332549 від 14.03.2017.
Державним реєстратором Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області 28.03.2017 внесено до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 19692721 про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна:  будинку АДРЕСА_1 . Підстава виникнення обтяження – ухвала суду у справі № 320/1405/17-2, видавник – Мелітопольський міськрайсуд. Підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34507864 від 29.03.2017. Вид обтяження – арешт нерухомого майна. Відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач Мелітопольський міськрайсуд, код ЄДРПОУ 36969096, країна реєстрації: Україна. Особа майно/права якої обтяжуються – ОСОБА_3 . 
Вважаючи протиправними дії державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34507864 від 29.03.2017, ОСОБА_2 , як власник житлового будинку, звернулася до суду з відповідним позовом.
Розглянувши спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту нерухомого майна щодо попереднього правонабувача ОСОБА_3 , індексний номер 34507864 від 29 березня 2017 року, право власності на об`єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_1 , вже    було зареєстровано за ОСОБА_2 , тобто за    за новим    правонабувачем. Між тим, державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення не перевірив    наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, чим порушив вимоги п. 1 ч. 3  ст.10 Закону №1952-IV, та не відмовив у державній реєстрації обтяжень нерухомого майна, чим порушив вимоги п. 5 та п. 7 ч. 1  ст. 24 Закону №1952-IV.
Проте суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. 
Так, за приписами статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і  поданих/отриманих  документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у  поданих/отриманих  документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;  перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення  розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та  Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також  використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.
Статтею 24 Закону у відповідній редакції визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено зокрема у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. 
Разом з тим судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до статті 27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться також на підставі рішення суду щодо  обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Статтею 31-1 Закону встановлено особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів. 
За приписами означеної статті реєстраційні дії на підставі  рішень судів  проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі.
Суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду у період спірних правовідносин перебувала справа № 320/1405/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
В межах розгляду цивільної справи ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 03.03.2017 забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвала оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.03.2017 з відміткою про набрання судовим рішенням законної сили 09 березня 2017 року.
Таким чином, саме з 09.03.2017 у державного реєстратора, з огляду на приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виник обов`язок провести реєстрацію обтяження щодо вказаного у судовому рішенні об`єкта нерухомості.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
На момент вчинення реєстраційної дії у державного реєстратора була відсутня інформація щодо скасування судового рішення у справі № 320/1405/17-ц, не встановлено зворотного й судом апеляційної інстанції в межах розгляду даної справи, а тому колегія суддів доходить висновку, що рішення державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34507864 від 29 березня 2017 року, яким було зареєстровано арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 19692721 від 28.03.2017), було прийнято реєстратором в межах наданих законом повноважень, обґрунтовано та правомірно.
Скасовуючи таке рішення державного реєстратора, суд фактично нівелював рішення суду в цивільній справі, що суперечить прямій нормі Основного Закону України.
Щодо заяви відповідача про визнання позову, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 51 КАС України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що заява про визнання позову не мала бути взята до уваги судом першої інстанції. 
Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у тому числі без належного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

                              Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року в адміністративній справі № 808/2513/17 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з 02 березня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
          Повна постанова складена 02 березня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров