Справа № 128/2324/19
Провадження № 22-ц/801/679/2021
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року	Справа № 128/2324/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., 

за участю секретаря судового засідання – Ліннік Я. С.,

учасники справи: 

позивач –   ОСОБА_1 ,

відповідачі - Мізяківсько-Хутірська сільська рада,

особа, яка  подала  апеляційну  скаргу  -  ОСОБА_2 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 128/2324/19 за апеляційною скаргою адвоката Галіциної Віри Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Ганкіної І.А. у залі суду, 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 .

Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну частку (пай), площею 1,51 га, що знаходить на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району та належала ОСОБА_3 згідно з сертифікатом серії ВН №0448774, який видано 11 листопада 1997 року на підставі розпорядження Вінницької райдержадміністрації. 

Указує, що вона є спадкоємицею першої черги за законом. Інші спадкоємці відсутні, оскільки її батько загинув в роки Великої Вітчизняної війни.

Мати з іншими особами в шлюбі не перебувала, а тому дітей у неї не було. 

Успадкувати право на земельну частку (пай) вона не може, оскільки сертифікат на земельну частку (пай) втрачено. 

Постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори від 05 червня 2019 року відмовлено її представнику у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай). 

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 1,51 умовних кадастрових га без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району та належала ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0448774, який видано на підставі розпорядження Вінницької райдержадміністрації 11 листопада 1997 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 1,51 умовних кадастрових гектара, без визначення меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448774, який видано на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації 11 листопада 1997 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , прийняла спадщину яка відкрилася, інші спадкоємці відсутні, а відтак наявні правові підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги      
 
У лютому 2021 року адвокат Галіцина В. В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1 152,60 грн та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року справу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2021 року поновлено  ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року; відкрито апеляційне провадження у справі, роз?яснено іншим учасникам справи право для подання у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2021 року справу призначено до розгляду на 01 квітня 2021 року о 9:15 год у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Галіцина В. В. посилається на те, що за життя ОСОБА_3 зробила розпорядження, яким заповіла ОСОБА_4 належну їй земельну частку (пай) площею 1,51 га, сертифікат серії ВН № 0448774. У встановлений законом строк ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини. Від прийняття спадщини не відмовлялася. 

Указує, що ОСОБА_2 не була стороною у цій справі. Про її розгляд обізнана не була. Позивачка була обізнана, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, а відтак рішення у справі впливає на права та обов`язки останньої. Окрім цього зазначає, що спадкоємцем померлої за законом, окрім позивача, є син - ОСОБА_5 , який також не був залучений до участі в справі.

Відзив на апеляційну скаргу протягом встановленого судом строку не надійшов. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 

08 грудня 2005 року ОСОБА_1 подала до Вінницької районної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.49).

Того ж дня ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, що належали ОСОБА_3 (а.с.57).

01 квітня 2005 року ОСОБА_1 подала до Вінницької районної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини до складу якої входить майновий пай померлої ОСОБА_3 (а.с.59).

Того ж дня ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай, що належав померлій ОСОБА_3 (а.с.61).

Після смерті ОСОБА_3 спадкоємці не успадкували земельну частку (пай), площею 1,51 га, що знаходить на території Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району та належав померлій на підставі сертифіката серії ВН № 0448774.

Постановою державного нотаріуса Вінницької районної нотаріальної контори від 05 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в оформленні спадщини з підстав відсутності у спадкоємиці оригіналів правовстановлюючих документів, що не дає змоги видати свідоцтво про право на спадщину.

Оголошенням у газеті «Подільська Зоря» від 16 травня 2019 року № 22 повідомлено, що втрачений сертифікат на земельну частку (пай) серія ВН № 0448774, виданий Вінницькою районною державною адміністрацією 11 листопада 1997 року на ім`я ОСОБА_3 , вважати недійсним (а.с.19-22). 

Згідно довідки Головного управління Держкомзему у Вінницькій області за №0-20.20. 266/105-19 від 20 серпня 2019 року ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0448774 (а.с.18). 

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі  судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. 

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). 

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Звертаючись до суду з указаним позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилалася на відсутність у неї правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на земельну ділянку.

Судом апеляційної інстанції установлено, що предметом спору у цій справі є визнання права на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а також можуть бути особи, які мають (набули) право власності на спірне майно. 

Згідно копії заповіту від 10 березня 2004 року, посвідченого Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: належну їй земельну частку (пай), сертифікат серії ВН № 0448774 розміром 1,51 умовних кадастрових гектарів, заповіла ОСОБА_2 (а.с.96).

З матеріалів справи слідує, що 17 лютого 2005 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 (копія спадкової справи № 107/05 р.) (а.с.48).

Тобто ОСОБА_2 в установлений законом строк прийняла спадщину, шляхом подання заяви про її прийняття, відповідно до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України.

Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадкового майна, оскільки на час вирішення даного спору ОСОБА_2 прийняла спадщину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та не надав їм належної правової оцінки.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, визначення відповідачів є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З наведеного слідує, що на суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пунктом першим частини першої статті 365 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Апеляційний суд встановив, що вирішення спору у справі стосується прав ОСОБА_2 , яка не була залучена до участі у справі в якості відповідача. Проте на стадії апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень залучати до участі у справі відповідачів.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до помилкового вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, то існують підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 був сплачений судовий збір в розмірі 1 152,60 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена повністю, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн. 

В апеляційній скарзі адвокат Галіцина В. В. порушила питання про стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, понесених останньою у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокат подала до суду: акт-опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом; квитанцію про оплату правничих послуг від 17 лютого 2021 року без номера на суму 5 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд, керуючись положеннями частини першої статті 133, частин першої-шостої статті 137, 141 ЦПК України, дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи, які приєднані до апеляційної скарги, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу, у якій міститься вимога про стягнення із позивачки витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, направлено на адресу ОСОБА_1 , і станом на день розгляду цієї справи, від позивачки чи її представника не надходило клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката Галіциної В. В., колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з позивачки на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, оскільки суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Галіциної Віри Валеріївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий                                                   С. К. Медвецький

судді:                                                                 В. В. Оніщук 

                                                                               С. Г. Копаничук