ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«23» березня 2021 року 
м. Харків
справа № 638/16474/16-ц
провадження № 22ц/818/1902/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю., 
учасники справи:
заявник - Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба,
заінтересована особа -  ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року в складі судді Цвіра Д.М.
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по справі за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат за утримання під час навчання.

Заява мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги університету про стягнення з ОСОБА_1 витрат за утримання під час навчання та судовий збір.

Зазначив, що заяву про видачу судового рішення та виконавчих листів подано до суду 20 серпня 2019 року, але виконавчий лист надійшов лише 19 листопада 2020 року, а строк його виконання до 20 листопада 2019 року.

Вказав, що 06 грудня 2019 року на адресу університету надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що строк його пред`явлення до виконання пропущений.

Вважав, що у зв`язку з отриманням виконавчого листа тільки 19 листопада 2019 року, університет не зміг вчасно скористатися правом на відшкодування державі збитків, тому строк пред`явлення до виконання виконавчого листа пропущено з поважних причин.

Просив поновити Харківському національному університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі № 638/16474/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 витрат по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року у задоволенні заяви Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, не звернув увагу на те, що на протязі більш ніж одного року виконавчий лист на адресу університету не надходив, тому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений з поважних причин.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що причини пропуску пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не є поважними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2016 року позовні вимоги Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба задоволено, стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба в розмірі 11 204,62 грн, а також судовий збір в розмірі 1378,00 грн (а.с.24).

09 лютого 2017 року Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду з заявою про видачу рішення суду та виконавчого листа (а.с.27).

Копію рішення суду Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба отримав 09 березня 2017 року (а.с.26).

22 серпня 2019 року вдруге Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду з заявою про видачу рішення суду та виконавчого листа (а.с.28).

03 вересня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/16474/16-ц та цього ж дня його направлено на адресу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (а.с.29).

Як вбачається з виконавчого листа, рішення суду набрало законної сили 20 листопада 2016 року, строк пред`явлення виконавчого листа зазначено до 20 листопада 2019 року (а.с.34). 

Виконавчий лист отримано Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба 19 листопада 2019 року (а.с.33).

03 грудня 2019 року Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області із клопотанням про прийняття виконавчого листа № 638/16474/16-ц від 03 вересня 2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь університету витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн до виконання та повідомлення про відкриття виконавчого провадження (а.с.35).

У зв`язку з пропуском стягувачем встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, про що Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено відповідне повідомлення від 06 грудня 2019 року № 56527 та направлено Харківському національному університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (а.с.36).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129  Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6  Конвенції про  захист прав  людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який, зокрема, встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко « exofilicio ». Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (пункт 31).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як передбачено частиною 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Як вбачається з матеріалів справи рішення у справі ухвалено 09 листопада 2016 року. Судове рішення не було оскаржено в апеляційному порядку, тому набрало законної сили 19 листопада 2016 року у відповідності до вимог чинного на той час процесуального законодавства.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання закінчився 19 листопада 2019 року, а не 20 листопада 2019 року, як зазначено у виконавчому листі № 638/16474/16-ц, виданого 03 вересня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова.

Як на поважність причин пропуску строку Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба посилався на те, що виконавчий лист отримано лише 19 листопада 2019 року, оскільки судом першої інстанції більше одного року не видався виконавчий лист.

Проте, матеріали справи свідчать, що про існування судового рішення щодо задоволення позовних вимог Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, університет знав з 09 лютого 2017 року, оскільки звернувся до суду з заявою про видачу як рішення суду, так і видачу виконавчого листа.

Копію рішення суду університет отримав 09 березня 2017 року.

Вдруге Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба звернувся до суду з заявою про видачу, зокрема, виконавчого листа лише 22 серпня 2019 року, тобто через два з половиною роки.

Оригінал виконавчого листа Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба отримав 19 листопада 2019 року, тобто в останній день для пред`явлення виконавчого документу до виконання, однак пред`явив його до виконання лише 03 грудня 2019 року. 

При цьому, заявником не зазначено жодних поважних причини не пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання в останній день для його пред`явлення до примусового виконання.

Із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання університет звернувся тільки 28 серпня 2020 року. Що перешкоджало заявнику звернутися до суду з даною заявою раніше, університетом також не зазначено. 

Таким чином, наведені Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба обставини не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами та ці посилання не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інших причин поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа заявник в суді апеляційної інстанції не навів.

Заявник, який є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі, і щодо контролю за судовими та виконавчими документами як при їх підготовці до подання на примусове виконання, так і при їх виконанні в органах виконавчої служби.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Посилання Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на те, що на протязі більш ніж одного року виконавчий лист на адресу університету не надходив, тому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений з поважних причин є безпідставними, оскільки, отримавши виконавчий лист в строк, стягувач звернувся до виконавчої служби тільки через 14 днів, не наводячи жодних причин пропуску строку. 

Чинним законодавством передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що будь - яких  належних доказів,  на підтвердження  вимог заявника не надано. Інших доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не зазначено, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви Харківському національному університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, підстав вважати, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував норми матеріального права чи допустив порушення норм процесуального права, відсутні. 

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалось.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.