П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/5823/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
11 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Білої Л.М.  Франовської К.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради про  визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в  Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправною відмову виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради щодо надання мені інформації про місця розташування вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець-Подільського Хмельницької області, оформленої листом № 109-вих від 14.09.2020 року;
- зобов`язати виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради надати, ОСОБА_1 перелік вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець-Подільського Хмельницької області, що можуть бути використані під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради надати звіт про виконання судового рішення.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.11.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що відповідач є розпорядником запитуваної інформації, а тому зобов`язаний надати на відповідний запит позивача інформацію про наявність на території м. Кам`янець - Подільський земельних ділянок, не переданих у користування, що можуть бути використані під забудову житлового будинку.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що запитувана позивачем інформація не була створена і не була задокументована під час здійснення виконавчим комітетом своїх повноважень та не знаходилась у володінні відповідача, оскільки підставою для інвентаризації земель є рішення органу місцевого самоврядування, яке не було прийняте.
Вважає, що позивач для вирішення даного питання в пошуку потенційних земельних ділянок міг використовувати онлайн сервіс Публічної кадастрової карти України. Крім того, інформація про вільні земельні ділянки, щодо якої позивачем направлено запит на отримання публічної інформації, є частиною відомостей, що містяться в Державному земельному кадастрі.
Звертає увагу, що ст. 118 Земельного кодексу України не передбачено обов`язку органу місцевого самоврядування щодо надання переліку вільних земельних ділянок в межах міста.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що 07.09.2020 в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" було подано до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради інформаційний запит, в якому позивач просив надати інформацію про наявність вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець- Подільського Хмельницької області, що можуть бути використанні під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, однак, згідно інформації викладеної в листі виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 109-вих від 14.09.2020 позивача повідомлено, що відповідач не володіє запитуваною інформацією, а тому йому відмовлено в задоволені запиту.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , на підставі Закону України "Про доступ до публічної інформації" 07.09.2020 звернувся до виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради з інформаційним запитом, в якому просив надати інформацію про наявність вільних земельних ділянок під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах міста Кам`янець - Подільського.
Згідно інформації викладеної в листі виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №109-вих від 14.09.2020 повідомлено, що через відсутність фінансування технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель міста не виготовлялась.
Позивач, вважаючи дії виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради незаконними, звернувся з адміністративним позовом до суду.  
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Приписами  ст. 3 Закону №2939-VI визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 5 та п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;  інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (ч. 1 статті 22 Закону №2939-VI ).
Також, слід зазначити, що частина 1 статті 22 Закону №2939-VI містить вичерпний перелік випадків, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР), відповідно до статті 33 якого до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема:  підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;  надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону.
Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 №3038-VI, уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.
До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.
Таким чином, з системного аналізу вказаних статей встановлено, що виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради є розпорядником запитуваної інформації, яка за своїм правовим статусом є публічною.
Тобто, вищезазначені норми вказують на те, що саме даний орган згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Такі органи також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2019 року, справа №359/7966/16-а (адміністративне провадження №К/9901/23141/18).
Таким чином, відповідачем не було виконано вимоги п.6 ч.1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та надано відповідь, у якій відсутня достовірна, точна та повна інформація на запит позивача від 07.09.2020, чим вчинено протиправні дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2020 року у справі №127/13810/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач є розпорядником запитуваної інформації, а тому зобов`язаний надати на відповідний запит позивача інформацію про наявність на території м. Кам`янець - Подільський земельних ділянок, не переданих у користування, що можуть бути використані під забудову житлового будинку.
Доводи апеляційної скарги, що ст. 118 Земельного кодексу України не передбачено обов`язку органу місцевого самоврядування щодо надання переліку вільних земельних ділянок в межах міста, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивач звернувся до виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради не в порядку ст. 118 Земельного кодексу України, а в порядку Закону №2939-VI щодо отримання публічної інформації. 
При цьому, згідно з ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Так, дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, але можливість обрати з двох або більш альтернатив, кожна з яких є законною. У разі, коли законом передбачено єдиний можливий варіант поведінки адміністративного органу, але він діє в іншій спосіб, аніж той, що передбачено законом, мова про дискрецію не йде, в такому випадку порушено принцип законності як складової принципу верховенства права. Слід зауважити, що межі судового контролю за рішеннями та діями адміністративного органу дозволяють оцінити їх за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України, у тому числі в розрізі висвітленої проблематики.
При цьому, за відсутністю прямо визначених у Законі підстав для відмови щодо надання публічної інформації вимоги заяви позивача належало виконати. Жодного іншого законного способу поведінки законодавством не передбачено.
Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria №30985/96).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2020 року у справі №127/13810/17 та від 16.05.2018 у справі №826/23192/15.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради надати позивачу перелік вільних земельних ділянок в межах міста Кам`янець-Подільського Хмельницької області, що можуть бути використані під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи встановлено, що для вирішення питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу позивачем до суду апеляційної інстанції разом із відзивом на апеляційну скаргу відповідача було надано договір від 23.12.2020 про надання правової допомоги укладений між адвокатом Клюцюком Вадимом Петровичем та  Клюцюком Олегом Петровичем Розрахунок витрат про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрату зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно Додатку №1 до договору від 23.12.2020, акт приймання-передачі грошових коштів згідно Додатку 1 до договору від 23.12.2020 та довідка про сплату адвокату гонорару від 23.12.2020, якими підтверджено кількість затраченого часу та розмір витрат на надання правової допомоги адвокатом в сумі 3500 грн.
Відповідно до ст.ст. 139, 252 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради (Майдан Відродження, 1, Кам`янець-Подільський, Хмельницька область, ідентифікаційний код - 04060542) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) судові витрати  в сумі 3500 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Франовська К.С.