ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 лютого 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/5329/20 
Номер провадження 22-ц/816/74/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2020 року, у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 21 жовтня 2020 року, 

                                                         в с т а н о в и в :

02 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Свої вимоги мотивувала тим, що у зв`язку з потребою постійного лікування сина, через проблеми зі здоров`ям, та для забезпечення розвитку його математичних здібностей у період з грудня 2019 року по серпень 2020 року понесла додаткові витрати на дитину у розмір 16031,86 грн, з яких: 100,00 грн – витрати на огляд лікарем, 4550,00 грн – послуги з програми «Майданчик з технологічної грамотності КіІТ»,  1180,00 грн – курси програмування (СумДУ), 60,00 грн – ремонт окулярів, 452, 10 грн – придбання ліків, 4091,00 грн – участь у конкурсі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (переліт), 5431,26 грн – проживання в готелі, 167,50 грн – страхування. 
Посилаючись на вказані обставини та ст. 185 СК України, просила стягнути з відповідача на свою користь половину додаткових витрат на дитину, що становить 8015 грн 93 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості додаткових витрат, які були понесені на придбання ліків та розвиток здібностей дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7985,93 грн.
В іншій частині вимог відмовлено у зв?язку з необгрунтованістю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави  840,80 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову повністю.
Вказує, що відповідно до рішення суду сплачує у повному обсязі аліменти на сина у розмірі 1/4 частини заробітку, заборгованості не має, а тому вважає безпідставним стягнення з нього 7985 грн 93 коп, як додаткових витрат на дитину. Доводить, що витрати на дитину, які позивач вважає додатковими, є поточними витратами і оплачувалися за рахунок аліментних платежів, не відносяться до витрат на розвиток здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України, отже не є додатковими витратами. Позивачем не надано доказів, які саме здібності має син і яким чином саме ці курси здійснюють їх розвиток. Зазначає, що позивачем не підтверджено належним доказами фактичного здійснення заявлених нею у позові додаткових витрат на дитину у період з 04 грудня 2019 року по 02 вересня 2020 року (день подачі позову). Зокрема:
- за консультацію лікаря – товарний чек № 795 від 19 грудня 2019 року, виданий ФОП « ОСОБА_5 », найменування послуги – «послуги лікаря», не містить інформації ні про спеціалізацію лікаря, який надавав консультацію, ні даних про те, кому надавалася консультація, відсутній висновок лікаря за результатами консультації, тому не зрозуміло чи потребував син такої платної консультації;
- позивачем не надано доказів про перерахування коштів на підтвердження оплати послуги з програми «Майданчик з технологічної грамотності КіdІТ» у сумі 4550 грн, згідно договору, з якого також вбачається, що відвідування майданчику технологічної грамотності є загальним розвитком дитини;
- наданий товарний чек № 37 від 03 грудня 2019 року на суму 800 грн складений в день подачі ОСОБА_1 попередньої позовної заяви у справі № 591/7649/19, та товарний чек № 39 від 30 січня 2020 року на суму 3750 грн, були предметом розгляду, тому не може бути доказом здійснення витрат у цій страві № 591/5329/20;
- оплата за «Курси цифрової майстерності «Martian Teapots» СумДУ у розмірі 1180 грн, не є додатковими витратами, оскільки ці комп`ютерні курси є інформаційною, а не освітньою послугою, і не можуть впливати на розвиток здібностей дитини;  
- участь у міжнародному конкурсі була безкоштовною, а переліт у м. Амстердам у розмірі 4091 грн, проживання в готелі у розмірі 5431,26 грн та страхування у розмірі 167 грн 50 коп відноситься до поточних витрат.    
Вважає, що відвідування сином вказаних занять стало причиною погіршення зору. Відсутні докази наявності у дитини хронічних хвороб та необхідності придбання ліків, вартість яких перевищує суму аліментів. 
Вказує, що судом неправильно застосовано статтю 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Рішення в частині відмови у стягненні витрат на ремонт окулярів не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає доводи позивача безпідставними, просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що додаткові витрати зумовлені розвитком здібностей дитини та її хворобою. Запрошення сина на конкурс в м. Амстердам свідчить про наявність у нього успіхів та здібностей, які потрібно розвивати.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с. 6).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2016 року, справа № 591/8468/15-ц, позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_1 , починаючи з 10 грудня 2015 року (а.с. 7-8).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 лютого 2019 року, справа № 591/2820/28, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5770 грн 60 коп. Із рішення суду вбачається, що додаткові витрати стягнуто за період з січня 2017 року по квітень 2018 року (а.с. 9-10).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2020 року, справа № 591/7649/19, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 5362,92 грн. 
Позивач доводить, що за період з грудня 2019 року по серпень 2020 року на придбання ліків для дитини та розвиток здібностей дитини нею витрачено 16031,86 грн, з яких: 100,00 грн – витрати на огляд лікарем, 4550,00 грн – послуги з програми «Майданчик з технологічної грамотності КіІТ»,  1180,00 грн – курси програмування (СумДУ), 60,00 грн – ремонт окулярів, 452, 10 грн – придбання ліків, 4091,00 грн – участь у конкурсі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (переліт), 5431,26 грн – проживання в готелі, 167,50 грн – страхування. 
Відповідно до договору (публічна оферта) про надання інформаційних послуг, укладеного ОСОБА_1 та ТМ «КID’ІТ», на користь третьої особи ОСОБА_4 , заявка оформлена на строк проходження програми 12 вересня 2019 року – 26 грудня 2019 року, та з 20 січня 2020 року по 31 травня 2020 року. Згідно товарного чеку № 39 від 30 січня 2020 року позивачем сплачено 3750,00 грн., згідно товарного чеку № 37 від 03 грудня 2019 року позивачем сплачено 800,00 грн (а.с. 22-23, 24, 25).
Із наказу Сумського державного університету № 0063-І від 27 січня 2020 року «Про організацію надання додаткових платних освітніх послуг «Курси цифрової майстерності «Martian Teapots» вбачається, що вартість освітньої послуги складає 590 грн за місячний цикл семінарів та 80 грн за денний цикл семінарів, згідно з затвердженим кошторисом. Позивачем за вказані послуги сплачено 1180 грн (а.с. 26-28, 32-33).
За участь дитини у конкурсі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було сплачено: 4091,00 грн – переліт, 5431,26 грн – проживання в готелі, 167,50 грн – страхування, що підтверджуються квитком на авіапереліт 20 січня 2020 року та повернення 26 січня 2020 року, переліком витрат на проживання в готелі, квитком на ім`я ОСОБА_6 на участь у конференції 23-24 січня 2020 року, випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 про сплату вказаних сум (а.с. 11-20).
На підтвердження витрат на лікування дитини позивачем надано копію амбулаторної картки з висновком окуліста, відповідно до якого ОСОБА_7 призначено лікування препаратом Слезавіт, який згідно з товарним чеком придбано за 228,60 грн. Також за призначенням лікаря-педіатра від 01 квітня 2020 року позивачкою був придбаний препарат Лімфоміазот за 223 грн 90 коп, що підтверджується копією товарного чеку (а.с. 32, 65, 66).
Витрати на ремонт окулярів у сумі 60 грн підтверджуються копією товарного чеку від 01 липня 2020 року (а.с. 32).

Із 24 березня 2017 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , з якою мають спільну дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 56, 57).
Постановою апеляційного суду від 12 січня 2021 року, справа № 591/7649/19, встановлено що ОСОБА_2 працює на посаді заступника начальника ПАТ «Сумиобленерго», загальна сума його доходу з 01 червня 2019 року по 30 листопада 2019 року, без урахування аліментів становить 90122 грн 10 коп.
За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, ОСОБА_1 в період з 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2019 отримувала доходи з таких джерел як аліменти, надання майна в лізинг, додаткове благо, заробітну плату не отримувала (а.с. 64).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановленого ст. 185 СК України обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, якими у цій справі є незадовільний стан здоров`я дитини, що потребує постійного лікування, консультацій лікарів та придбання медикаментів, а також розвиток здібностей дитини, зокрема відвідування платних занять програми «Майданчик з технологічної грамотності КіІТ» та занять за розвиваючою програмою «Майданчик грамотності KidiT», врахував сімейний стан та відомості про доходи відповідача, який має можливість понести додаткові витрати на утримання сина. Суд першої інстанції не прийняв до уваги понесені позивачкою витрати по ремонту окулярів, дійшовши висновку, що такі витрати не пов`язані з розвитком здібностей дитини чи її хворобою  у розумінні ст. 185 СК України.  
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із вимогами ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17.
Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач відповідно до положень ст. 185 СК України має право на стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Доводи відповідача про те, що позивачка не надала суду доказів, що додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, наданими до суду першої інстанції позивачкою. Так, на підтвердження здібностей сина до математики та технологічної грамотності позивачка надала суду копії свідоцтва досягнень та дипломів, у тому числі за участь у конкурсі за кордоном (а.с. 16, 19, 71), а також копії квитанцій про оплату відповідних послуг.
Твердження відповідача про те, що суд не надав оцінку тому, що загальний розвиток дитини не може вважатися особливими обставинами, які потребують відвідування  занять в СумДУ «Курси цифрової майстерності «Martian Teapots», є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання таких послуг здійснюється з метою сприяння розвитку інтелектуальних та творчих здібностей дитини.
Колегія суддів не приймає до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що відвідування майданчику з технологічної грамотності є загальним розвитком дитини і не відносяться до додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України, оскільки позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт розвитку інтелектуальних здібностей дитини.
Суд також обґрунтовано прийняв до уваги, як належний доказ, товарний чек № 37 від 03 грудня 2019 року про сплату ФОП ОСОБА_10 800 грн за надання інформаційних послуг за дитячою розвивальною програмою «KidIT», оскільки період, за який ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь додаткові витрати на утримання дитини у справі № 591/7649/19 не охоплюється груднем 2019 року, у якому був виданий товарний чек № 37.  
Понесення позивачем витрат на оплату перельоту та проживання сина у м. Амстердам у зв`язку з участю у міжнародному конкурсі також підтверджено належними доказами.
Із таких же підстав не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що товарний чек № 39 від 30 січня 2020 року не може бути доказом у цій справі, оскільки предметом позову є стягнення додаткових витрат на дитину у період з грудня 2019 року по вересень 2020 року, здійснення платежу за вказаним розрахунковим документом проведено в межах цього періоду.
Оплата вказаних послуг готівкою, а не на розрахунковий рахунок виконавця, як передбачено умовами Договору, не є підставою для відмови у відшкодуванні позивачці понесених нею додаткових витрат на оплату послуг за дитячою розвиваючою програмою «Майданчик грамотності КіdіТ», оскільки оплата послуг здійснена виконавцю ФОП ОСОБА_10 , що підтверджується належними доказами і така форма оплати не заборонена умовами Договору.
Колегія суддів також не може погодитись з доводами апеляційної скарги про недоведеність позивачем належними доказами понесення витрат на платне медичне обстеження дитини лікарем-офтальмологом та придбання ліків для дитини, та безпідставне врахування цих витрат, як додаткових витрат на дитину.
Так із наданої суду копії амбулаторної карти вбачається, що 18 грудня 2019 року був проведений огляд лікарем-офтальмологом за результатами якого призначено лікарський препарат «Слезавіт» (краплі), який придбаний 20 грудня 2019 року за 228,60 грн (а.с. 32,65). Вказані витрати пов`язані із наявністю хронічного захворювання зору.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення в частині стягнення додаткових витрат на дитину. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив в цій частині рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В той же час є такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат.
Позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційної до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд першої інстанції наведеної норми процесуального права не врахував та при частковому задоволенні позову (на 99,6 %) стягнув з відповідача судовий збір на користь держави в повному обсязі без застосування принципу пропорційності.
Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, а сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави зменшенню до 837,44 грн (840,80 грн х 99,6 % / 100 %).
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 4, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд - 
                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2020 року змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 837,44 гривні.
В іншій оскаржуваній частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                           О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                        О.І. Собина

                                                                                                                     Т.А. Левченко