ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року 
м. Київ
справа №814/1898/17
адміністративне провадження №К/9901/844/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 (колегія суддів: Лук`янчук О.В., Бітов А.І., Ступакова І.Г.) у справі № 814/1898/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Океан-Судоремонт»  до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, третя особа - Компанія «Dorset Shipping LTD» про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Океан-Судоремонт»  (далі - ТОВ «Океан-Судоремонт», ТОВ, Товариство, позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби (далі - митниця, митний орган, відповідач), про:
- визнання протиправним та скасування рішення від 07.09.2017 про відмову в наданні дозволу позивачу на розміщення в митному режимі переробки на митній території України теплоходу «Dorset»;  
- зобов`язання надати дозвіл на розміщення в митному режимі переробки на митній території теплоходу « Dorset » для здійснення ремонту;
- заборонити застосовувати санкції за знаходження теплоходу «Dorset»  на збереженні у зв`язку з закінченням граничного строку, встановленого статтею 199 Митного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).  
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Миколаївської митниці ДФС від 07.09.2017 відповідно до якого відмовлено ТОВ «Океан-Судоремонт» в наданні дозволу на розміщення в митному режимі переробки на митній території України теплоходу «Dorset» є протиправним, прийнятим в порушення чинного законодавства з питань державної митної справи, а також таким, що порушує права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим вважає, що вказане рішення підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

          Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 31.05.2017 позивач уклав контракт з Компанією «DORSET SHIPPING LTD» на ремонт № 2/20170531, за умовами якого компанія замовник-третя особа у справі доручає, а позивач бере на себе зобов`язання провести ремонтні роботи судна т/х «DORSET».
30.05.2017 Компанія «DORSET SHIPPING LTD» надіслала позивачу листа, в якому судновласник повідомив про намір розмістити на ремонт судно та просив позивача вжити усі необхідні дії для його оформлення та отримання дозволу на переміщення у режимі переробки.
01.09.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відповідно до ст.147-161 Митного кодексу України (далі - МК України) дозвіл на розміщення в митному режимі переробки на митній території України теплоходу «DORSET», ТОВ «Океан-Судоремонт», м. Миколаїв, Заводська пл.1.
Рішенням митного органу від 07.09.2017 відмовлено в наданні дозволу на розміщення в митному режимі переробки на митній території України, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2016, якою заборонено розпоряджатись, відчужувати, користуватись будь-яким чином рухомим та нерухомим майном, зазначеним у вказаній ухвалі. Відповідно до п.4.4.5 ст.173 КПК України накладання арешту на майно та встановлення заборони на його використання віднесено до компетенції слідчого судді, скасування арешту також відповідно до ст.174 КПК України віднесено до компетенції слідчого судді. Відомостей про те, що арешт та заборона користуватись іншим юридичним особам майном ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан», застосований ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2016, скасований судом, не надано. Також зазначено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 814/1743/17 встановлено, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2016 про накладання арешту на нерухоме та рухоме майно та заборону ним користуватись іншим юридичним особам, є достатньою підставою для прийняття Миколаївською митницею ДФС рішення про відмову у видачі дозволу на переробку товарів на митній території України з підстав передбачених п.4ч.8 ст.149 МК України.
20.03.2014 Генеральною прокуратурою України зареєстровано кримінальне провадження №42014150020000020 стосовно службових осіб ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод Океан» за фактом зловживання своїм службовим становищем, спрямованим на створення штучного кредиторського боргу товариства, умисного доведення його до банкрутства, за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191, ч.2 ст.364, ч.2 ст.364-1, ст.356, ст.219 КК України.
09.09.2016 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за клопотанням слідчого Генеральної прокуратури України накладено арешт на нерухоме майно-об`єкт нерухомого майна цілісного майнового комплексу Публічного акціонерного товариства «Миколаївський судноремонтний завод «Океан», що належить на праві власності ПАТ « МСЗ «Океан», місцезнаходження: Заводська площа,1, м. Миколаїв.  Заборонено розпоряджатися, відчужувати, користуватись будь-яким чином вказаним рухомим та нерухомим майном ліквідаторам, розпорядникам майна, органам управління ПАТ «МСЗ «Океан», іншим юридичним та фізичним особам. Рухоме та нерухоме майно ПАТ Миколаївській суднобудівний завод Океан передано на відповідальне зберігання ТОВ Океан-Судоремонт.
14.11.2016 ухвалою Апеляційного суду м. Києва зазначена ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва скасована в частині передачі арештованого майна ТОВ «Океан-Судоремонт». В цій частині постановлено нову ухвалу, відповідно до якої контроль за виконанням ухвали про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно покладено на старшого слідчої групи прокурорів відділу Генеральної прокуратури України Марущака А.С. та старшого слідчої групи слідчого з ОВС другого відділу з розслідування кримінальних проваджень ГСУ Генеральної прокуратури України у даному кримінальному провадженні                          ОСОБА_1 .
В решті ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2016 залишено без змін. 
10.04.2017 старшим слідчим в особливо важливих справах другого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Куцим С.В. винесено постанову про забезпечення заходів з охорони арештованого майна та визначення особи, уповноваженої на його охорону, відповідно до якої ТОВ «Групу Гепард» визначено, як особу уповноважену на здійснення охорони арештованого майна ПАТ «Миколаївській суднобудівний завод «Океан». Крім того, зазначеною постановою зобов`язано директора ТОВ «Океан-Судоремонт»                  Шуміло Т.М. забезпечити вжиття заходів з охорони арештованого нерухомого та рухомого майна ПАТ «Миколаївській суднобудівний завод «Океан» шляхом визначення особи, уповноваженої на його охорону .
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.06.2017 митниця отримала лист слідчого управління ГУ НП в Миколаївській області з інформацією про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань матеріалів кримінального провадження № 12017150050001391 від 31.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за фактом умисного невиконання рішення суду про заборону зайняття господарською діяльністю ПАТ «МСЗ «Океан» та використання арештованого майна директором ТОВ   «Океан-Судоремонт» за адресою м. Миколаїв, вул. Заводська площа,1. Цим листом до митниці доведено ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2016 по справі № 757/43875/16-к про арешт нерухомого майна-цілісного майнового комплексу ПАТ «МСЗ «Океан» та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14.11.2016.
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 у задоволенні позову було відмовлено.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2016 про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» та заборону ним користуватись іншим юридичним особам, є достатньою підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у видачі дозволу на переробку товарів на митній території України з підстав передбачених п. 4 ч. 8 ст. 149 МК України, а отже дії митного органу під час ухвалення спірного рішення є правомірним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач та третя особа на стороні позивача подали апеляційні скарги.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 апеляційні скарги ТОВ «Океан-Судоремонт» та Компанії «DORSET SHIPPING LTD» задоволено частково: постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.10. 2017 скасовано. Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС від 07.09. 2017 про відмову в наданні дозволу ТОВ «Океан-Судоремонт» на розміщення в митному режимі «переробки на митній території України» теплоходу.
«DORSET». Зобов`язано Миколаївську митницю ДФС у п`ятиденний строк з дня отримання рішення суду апеляційної інстанції розглянути повторно заявку                     ТОВ «Океан-Судоремонт» від 01.09.2017 року про надання дозволу на розміщення в митному режимі «переробка на митній території України» теплоходу «DORSET».

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги

Відповідач в касаційній скарзі посилається на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09.09.2016 по справі № 757/43875/16-к, в резолютивній частині якої встановлено, що заборонено розпоряджатись, відчужувати, користуватись будь-яким рухомим та нерухомим майном ліквідаторам, розпорядникам майна, органам правління ПАТ «МСЗ «Океан», іншим юридичним та фізичним особам, тощо.
З таких підстав, відповідач просить постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 скасувати та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.10.2017.

Позиція Верховного Суду

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в межах зазначеного правозастосування дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Відповідно до статті 147 Митного кодексу України під переробкою на митній території розуміється митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки.
Частинами першою, третьою статті 149 Митного кодексу України передбачено, що поміщення товарів у митний режим переробки на митній території допускається з письмового дозволу органу доходів і зборів за заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи.
Дозвіл на переробку товарів на митній території України видається органом доходів і зборів підприємству безоплатно протягом п`яти робочих днів від дати реєстрації відповідної заяви.
Відповідно до частини восьмої статті 149 Митного кодексу України рішення про відмову у видачі дозволу на переробку товарів на митній території України приймається, якщо:
1) відомостей, зазначених у поданих заявником документах, недостатньо для визначення обов`язкового обсягу виходу продуктів переробки, що утворюються в результаті переробки товарів;
2) орган доходів і зборів виявив невідповідності у відомостях, що містяться у поданих заявником документах, або недостовірність цих відомостей;
3) органом доходів і зборів встановлено відсутність належного технологічного обладнання, приміщень, умов для обліку і зберігання товарів, що ввозяться з метою переробки;
4) підприємством не дотримано встановлених законодавством України заборон чи обмежень щодо переробки товарів на митній території України.
Отже, положення частини восьмої статті 149 Митного кодексу України закріплюють вичерпний перелік підстав для відмови у наданні відповідного дозволу, який не може бути підданий розширеному тлумаченню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що зазначені положення Митного кодексу України не містять такої підстави для відмови в наданні дозволу на переробку товару як можливість використання орендованого майна, на яке накладено арешт.
Інших  законодавчих  підстав  для відмови в наданні дозволу на переробку товару чинне законодавство не містить, отже  обмеження, накладені на господарську діяльність позивача в частині здійснення  зовнішньоекономічної діяльності не можуть вважатися законними.
Відповідач у рішенні про відмову послався на наявність ухвали Печерського районного суду від 09.09.2016 у справі №757/43875/16-к, якою накладено арешт на майно іншого підприємства, яке не є суб`єктом спірних правовідносин - ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан».
Колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що між сторонами у справі виникли саме адміністративно-правові відносини, в яких суб`єкт владних повноважень - митний орган повинен діяти виключно у спосіб, передбачений законом з  дотриманням принципу верховенства права.
Законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів (стаття 1 Митного кодексу України)
Відповідно до статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності  органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
У пункті 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України вказано, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 4 Митного кодексу України зона митного контролю - місце, визначене органами доходів і зборів в пунктах пропуску через державний кордон України або в інших місцях митної території України, в межах якого органи доходів і зборів здійснюють митні формальності.
Згідно з пунктом 29 частини першої статті 4 Митного кодексу України митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 329 Митного кодексу України визначено, що для здійснення митного контролю за товарами та транспортними засобами, що переміщуються через митний кордон України, проведення заходів, пов`язаних з виявленням, попередженням та припиненням контрабанди та порушень митних правил, митні органи за порядком визначеним у статті 49 цього Кодексу, створюють зони митного контролю.
Відповідно до частини першої статті 332 Митного кодексу України режим зони митного контролю - це встановлені законодавством України з питань державної митної справи приписи, заборони та/або обмеження щодо перебування в зоні митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення та громадян, розташування в ній споруд та об`єктів, а також проведення у цій зоні господарських робіт.
З огляду на викладені положення Митного кодексу України, відповідач повинен забезпечувати дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
В той же час, відповідно до частини першої, пункту 7 частини другої статті 131 Кримінального процесуального кодексу України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів вказаних заходів є арешт майна.
Статтею 175 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Отже, до функцій митного органу не відноситься виконання або контроль за виконанням рішень у кримінальних провадженнях. Відповідною ухвалою суду виконання таких повноважень на митний орган також не було покладено.
Ухвала  слідчого судді Печерського районного суду від 09 вересня 2016 року не стосується питань державної митної справи, жоден  нормативно-правовий акт не надає право митному органу відмовити у надані дозволу на переробку товарів на митній території України з підстав наявності ухвали слідчого судді про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.  
Суд апеляційної інстанції вказав на те, що посилання представника відповідача в якості правової підстави для відмови у наданні вищевказаного дозволу на пункт 4 частини восьмої статті 149 Митного кодексу України є помилковими, оскільки судове рішення слідчого судді, ухвалене у кримінальному провадженні, не може вважатися частиною законодавства України, яке встановило заборону або обмеження щодо переробки товарів на митній території України.
З цих же підстав судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилені посилання відповідача на положення частини п`ятої статі 149 Митного кодексу України.  
Колегія суддів наголошує, що оскаржуване рішення, яке формально викладено на зворотному боці заяви позивача про надання дозволу, взагалі не містить посилань на конкретну норму законодавства, яка є підставою для відмови у видачі дозволу на переробку товарів на митній території України.    
Колегія судів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно з`ясував зміст правових норм, які містяться у пункті 4 частини восьмої статті 149, частині п`ятій статі 149 Митного кодексу України, та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вони не наділяють відповідача правом відмовити позивачу у видачі дозволу на переробку товарів на митній території України через наявність ухвали слідчого судді про накладення арешту на певне майно.  
В частині п`ятій статі 149 Митного кодексу України визначено, що відмова в митному оформленні може бути обумовлена встановленою забороною чи обмеженням щодо переробки відповідних товарів, тобто з наведеного слідує, що заборона або обмеження повинні бути встановлені до відповідних товарів. Ця підстава для відмови у митному оформленні може бути використана у випадку наявності заборон або обмежень відносно конкретних товарів. У спірних правовідносинах відносно товару (теплохід «WADI ALARISH»), який позивач мав намір помістити у митний режим переробки на митній території, заборон або обмежень не встановлено.
Положення пункту 4 частини восьмої статті 149, частини п`ятої статі 149 Митного кодексу України є частиною цілісного правового регулювання митних правовідносин.
Зміст вказаних норм не підлягає розширювальному тлумаченню,  оскільки в них закріплений конкретний перелік ситуацій, в яких відповідач може відмовити у видачі дозволу.
Вказані норми підлягають буквальному тлумаченню, оскільки інше тлумачення призведе до зміни сфери регулювання митних правовідносин.    
Правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідач наділений компетенцією у сфері реалізації державної митної політики, під якою розуміється система принципів та напрямів діяльності держави у сфері захисту митних інтересів та забезпечення митної безпеки України, регулювання зовнішньої торгівлі, захисту внутрішнього ринку, розвитку економіки України та її інтеграції до світової економіки. Державна митна політика є складовою частиною державної економічної політики (стаття 5 Митного кодексу України).
Натомість заходи забезпечення кримінального провадження не мають відношення до вказаних напрямків діяльності держави.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано розмежував митні правовідносини та кримінально-процесуальні правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 2, частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент судового розгляду у суді першої інстанції) до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В той же час, вирішення питання щодо належного виконання судових рішень у кримінальних провадженнях не відноситься до компетенції адміністративного суду, оскільки ці правовідносини не належать до владних управлінських функцій, які здійснюються суб`єктом владних повноважень.
До аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у справі № 814/1743/17, який викладений у постанові від 02.03.2018.
Суд касаційної інстанції визнає, що суд першої та апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно та ретельно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм  закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції лише переглядає правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до частини третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби у залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі № 814/1898/17   - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник