П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 березня 2021 року                                                                                             м. Київ
 
Справа № 760/18026/14-ц
Провадження № 22-ц/824/3474/2021
 
Резолютивна частина постанови оголошена 24 березня 2021 року
Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                       судді-доповідача Стрижеуса А. М. 
                       суддів Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                       секретаря       Довгополої А.В.
 
учасники справи:     позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне                                       товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є товариство з                                     обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
                                   відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року у складі судді Коробенко С. В. у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання договорів припиненими,-
 
В С Т А Н О В И В:
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2014 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» мотивовано тим, що між банком та відповідачем були укладені три кредитні договори, а саме: від 26 квітня 2006 року кредитний договір № 40.29-34/127, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 865 000,00 доларів США під 12,5 % річних до 25 квітня 2013 року; 15 серпня 2007 року договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/359, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит окремим частинами (траншами) у межах максимального ліміту заборгованості до 525 375,00 доларів США під 13,00 % річних; 17 серпня 2007 року кредитний договір № 40.29-48/374, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала в кредит суму в розмірі 917 000,00 доларів США під 12,5% річних.
Відповідно до вказаних угод відповідач зобов`язалась своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному умовами договорів.
На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору
№ 40.29-34/127, 26 квітня 2006 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу нежиле приміщення АДРЕСА_1 .
На забезпечення виконання позичальником умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/359, 15 серпня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу нежиле приміщення НОМЕР_1 (в літері «А») у будинку АДРЕСА_2 .
На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору
№ 40.29-48/374, 17 серпня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачу садовий будинок НОМЕР_2 (літера «А») та земельна ділянка, які розташовані у садовому товаристві «Дружба» у м. Українка Обухівського району Київської області.
У зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитними договорами
№ № 40.29-48/359, 40.29-48/374, банком було звернуто стягнення на нерухоме майно, передане відповідачем в іпотеку, та частково погашено заборгованість.
Зважаючи на те, що заборгованість відповідачем не погашається, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 : 
- заборгованість за кредитним договором № 40.29-34/127 у загальному розмірі 928 452,40 доларів США, з яких: 514 744,24 доларів США - тіло кредиту; 297 964,64 доларів США - проценти; 76 067,76 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 39 675,76 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення процентів;
- заборгованість за кредитним договором №40.29-48/359 у загальному розмірі 122 396,99 доларів США, з яких: 1 331,01 доларів США - тіло кредиту; 102 540,28 доларів США - проценти; 3433,78 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 15091,92 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення процентів;
- заборгованість за кредитним договором №40.29-48/374 у загальному розмірі 959 060,79 доларів США, з яких: 572405,41 доларів США - тіло кредиту; 305 761,28 доларів США - проценти; 23 236,31 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 57 657,79 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення процентів.
Загальна заборгованість відповідача за трьома кредитними договорами за розрахунком ПАТ «Укрсоцбанк» становить 2 009 910,18 доларів США, яку банк й просив стягнути з відповідача у судовому порядку.
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договорів припиненими.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що банк вже задовольнив свої вимоги за вказаними договорами в повному обсязі за рахунок заставленого майна шляхом визнання на нього права власності на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року та рішення Обухівського районного суду міста Києва від 19 лютого 2013 року, а за кредитним договором від 26 квітня 2006 року
№ 40.29-34/127 ОСОБА_1 вважала, що сплив строк позовної давності.
 
ОСОБА_1 просила визнати припиненими її зобов`язань за кредитними договорами від 17 серпня 2007 року№ 40.29-48/374 та від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359.
 Київським апеляційним судом 03 березня 2021 року задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») та замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника - ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
            Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договорів припиненими задоволено.
            Визнано припиненим договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/359 від 15 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк».
Визнано припиненим договір про надання відновлювальної кредитних лінії № 40.29-48/374 від 17 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк задовольнив свої вимоги за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359, від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, шляхом визнання за собою права власності на предмети іпотеки, які забезпечували виконання основних зобов`язань, внаслідок чого, у силу вимог статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідачем фактично виконано свої зобов`язання за цими договорами. При цьому банк звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 квітня 2006 року № 40.29-34/127 поза межами позовної давності, про застосування якої заявила відповідачка.
 
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            05 березня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подав до Апеляційного суду міста Києва через Солом?янський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що обґрунтовуючи підстави для задоволення зустрічного позову, суд посилався на частину шосту статті 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Однак з такими висновками суду банк не погоджується, оскільки майно відповідача було прийнято на баланс відповідно до вартості визначеної в рішенні Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року та в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року. Проте вказаної вартості нерухомого майна було недостатньо для погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням прийнятих на себе відповідачем зобов`язань. Банком було направлено вимогу на адресу відповідача про погашення залишку заборгованості, однак такі вимоги були залишені без задоволення. Заявник вважає, що посилання відповідача на статі 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є безпідставними, оскільки врегулювання спору у позасудовому порядку не відбулося, разом з тим, суд першої інстанції зазначав, що стягнення відбулося в судовому порядку.
Крім того, банк вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов передчасного та помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності.
 
            Апеляційний перегляд справи
 
            Постановою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення.
            Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року залишено без змін.
               Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк». Вважав, що суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення. При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи банку про те, що звернення стягнення було здійснено в судовому порядку, а не у позасудовому, а тому спірні правовідносини не припинилися у силу вимог статті 36 Закону України «Про іпотеку», та вказав, що вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмети іпотеки були задоволені саме за процедурою, передбаченою для позасудового врегулювання - шляхом визнання права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки, а тому будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основних зобов`язань є недійсними.
 
            Касаційний перегляд справи
 
            Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та
від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 40.29-34/127, укладеним між сторонами 26 квітня 2006 року, залишено без змін.
Свою позицію Верховний Суд мотивував тим, що за обставинами справи між сторонами не відбулось позасудового врегулювання спору, кредитором фактично використано судовий, а не позасудовий спосіб задоволення своїх вимог, а тому відсутні підстави вважати недійсними вимоги банку щодо виконання боржником ОСОБА_1 основного зобов`язання. За наведених підстав, Верховний Суд вказав, що є передчасним висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року №40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та задоволення зустрічного позову про припинення зобов`язань за цими договорами, оскільки є неправильне застосування норм статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку».
Верховний Суд вказав, що у разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих до закінчення строку дії кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.
            При цьому Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 40.29-34/127, укладеним між сторонами 26 квітня 2006 року у зв?язку із пропуском банком строку позовної давності.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи після касаційного перегляду
 
            Відповідно до підпункту 6 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, частини третьої статті 19, частини другої статті 26, пункту 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, Апеляційний суд міста Києва ліквідовано та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
12 січня 2021 року матеріали цивільної справи № 760/18026/14-ц надійшли до Київського апеляційного суду.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 12 січня 2021 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала , що в силу статті 36 Закону України «Про іпотеку» її зобов`язання перед позивачем припинено, а за договором № 40.29-34/127 від 26 квітня 2006 року позивачем пропущено строк позовної давності, про що нею зроблено відповідну заяву.
            У письмових поясненнях по справі, поданих представником ОСОБА_1 - адвокатом Можаєвим М. О., останній зазначає, що банком пропущено строк позовної давності:
- за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359, оскільки за цим  договором банк звернувся до ОСОБА_1 з листом від 06 жовтня 2010 року № 08.4-09/96-5888 про дострокове погашення повної заборгованості. При цьому, банк повідомив, що у разі невиконання вимог банку, стягнення буде звернуто на заставне майно;
- за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, оскільки за цим договором банк звернувся до ОСОБА_1 з листом від 06 жовтня 2010 року № 08.4-09/96-5892 про дострокове погашення повної заборгованості. При цьому, банк повідомив, що у разі невиконання вимог банку, стягнення буде звернуто на заставне майно.
Разом з цим, представник ОСОБА_1 - адвокат Можаєв М. О. вказує, що у цій справі банк звернувся до суду з вимогами за вказаними кредитними договорами лише 20 серпня 2014 року, що свідчить про сплив трирічного строку позовної давності з дати виникнення права вимоги банку за кредитними договорами.
У березні 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Київського апеляційного суду пояснення по справі, у яких вказує, що судом неправильно застосовано норми статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та зроблено хибний висновок про те, що банк, здійснюючи свої права на власний розсуд обрав позасудовий спосіб захисту своїх прав. Судом взагалі не досліджено виписки з розрахунків заборгованості наданих позивачем на підтвердження того, що за рахунок отриманих коштів від реалізації предметів іпотеки не відбулося погашення заборгованості за кредитними договорами у повному обсязі. Щодо аргументів ОСОБА_1 про пропуск строку позовної давності, ТОВ «Кредитні ініціативи» вказує, що у серпні 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» звертався до Печерського районного суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-34/127, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

Позиція Київського апеляційного суду
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, врахувавши аргументи, наведені у письмових поясненнях наданих представником ОСОБА_1 - Можаєвим М. О. та ТОВ «Кредитні ініціативи», колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Таким чином, апеляційний перегляд справи здійснюється лише в межах позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 15 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/359, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит окремим частинами (траншами) у межах максимального ліміту заборгованості до 525 375,00 доларів США під 13,00% річних, строком користування до 14 серпня 2017 року.
На забезпечення виконання позичальником умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/359, 15 серпня2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу нежиле приміщення НОМЕР_1 (у літ. «А») у будинку АДРЕСА_2 .
17 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 40.29-48/374, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала в кредит суму в розмірі 917 000,00 доларів США під 12,5% річних, строком користування до 16 серпня 2027 року.
На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору
№ 40.29-48/374, 17 серпня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого є належний відповідачу садовий будинок НОМЕР_2 (літера «А» ) та земельна ділянка, які розташовані у садовому товаристві «Дружба» у м. Українка Обухівського району Київської області.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року (справа № 2-1995/2012), яке набрало законної сили 25 грудня 2012 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-48/359 у розмірі 4 166 238,26 грн. визнано за банком право власності на нежиле приміщення НОМЕР_1 (у літ. «А»), загальною площею 353,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а. с. 47-56).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 26 липня 2013 року за ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на вищезазначене нежиле приміщення НОМЕР_1 (у літ. «А»), загальною площею 353,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підставою для реєстрації права власності зазначено рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року у справі № 2-1995/2012 (т.1 а. с. 153).
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого
2013 року (справа № 1018/5016/12), яке набрало законної сили 22 січня
2014 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-48/374 у розмірі 5 121 000,00 грн. визнано за банком право власності на садовий будинок НОМЕР_2 (літера «А») та земельну ділянку, які розташовані у садовому товаристві «Дружба» у м. Українка Обухівського району Київської області, яке також виконано (т.1 а.с. 39-46).
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 не відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язання за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374
Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами про припинення зобов`язань за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, ОСОБА_1 вказувала, що банк вже задовольнив свої вимоги за вказаними договорами в повному обсязі за рахунок заставленого майна шляхом визнання на нього права власності на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року та рішення Обухівського районного суду міста Києва від 19 лютого 2013 року, а тому вона вважала, що зобов?язання за вказаними кредитними договорами є припиненими.
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення у іпотекодержателя права вимоги) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Згідно з частиною четвертою статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
Наведена вище норма прав передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.
Таким чином, за змістом статей 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.
Разом з тим, у справі, яка переглядається мало місце не позасудове,а судове врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі рішень Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня2012 року та Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2013 року, що набрали законної сили, якими у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами було визнано право власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на предмети іпотеки. Отже, у даному випадку банк скористався судовим захистом порушеного права як кредитора, а тому у суду першої інстанції не було жодних підстав вважати такий спосіб позасудовий.
При цьому за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності правовою підставою для реєстрації за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на предмети іпотеки: нежиле приміщення НОМЕР_1 (у літ. «А»), загальною площею 353,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та земельну ділянку, які розташовані у садовому товаристві «Дружба» у м. Українка Обухівського району Київської області, стали саме зазначені судові рішенні, а не договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.
За обставинами справи між сторонами не відбулось позасудового врегулювання спору, кредитором фактично використано судовий, а не позасудовий спосіб задоволення своїх вимог, а тому відсутні підстави вважати недійсними вимоги банку щодо виконання боржником ОСОБА_1 основного зобов`язання.
Отже, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року №40.29-48/359 та
від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та задоволення зустрічного позову про припинення зобов`язань за цими договорами з тих підстав, що правовідносини за вказаними кредитними договорами є припиненими.
            Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання припиненими зобов`язання за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання припиненими зобов`язання за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374.
Щодо позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374.
Звертаючись до суду із позовом, ПАТ «Укрсоцбанк» посилалося на те, що вартість предметів іпотеки, на які звернуто стягнення на підставі рішень судів є недостатньою для погашення заборгованості за кредитними договорами, станом на 15 липня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: 
- за кредитним договором № 40.29-48/359 у загальному розмірі 122 396,99 доларів США, з яких: 1 331,01 доларів США - тіло кредиту; 102 540,28 доларів США - проценти; 3433,78 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 15091,92 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення процентів;
- за кредитним договором № 40.29-48/374 у загальному розмірі 959 060,79 доларів США, з яких: 572 405,41 доларів США - тіло кредиту; 305 761,28 доларів США - проценти; 
- 23 236,31 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 57 657,79 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення процентів.
Надаючи оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин, колегія суддів виходить із такого.
 
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
За змістом частини четвертої статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета застави (іпотеки), не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя), він має право отримати суму, якої не вистачає (решту суми).
Як вже було встановлено, заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року (справа № 2-1995/2012), яке набрало законної сили 25 грудня 2012 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-48/359 у розмірі 4 166 238,26 грн. визнано за банком право власності на нежиле приміщення НОМЕР_1 (у літ. «А»), загальною площею 353,10 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а. с. 47-56).
При цьому, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 грудня 2012 року по справі № 2-1995/2012 встановлено, що згідно звіту про оцінку вартості майна № 10-7-11-08, виконаного 26 липня 2011 року ТОВ «Українська оціночна компанія», вартість нежилого приміщення НОМЕР_1 (в літ. «А») загальною площею 353,10 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 становить 8 400 000,00 грн.
 
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого
2013 року (справа № 1018/5016/12), яке набрало законної сили 22 січня
2014 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-48/374 у розмірі 5 121 000,00 грн. визнано за банком право власності на садовий будинок НОМЕР_2 (літера «А») та земельну ділянку, які розташовані у садовому товаристві «Дружба» у м. Українка Обухівського району Київської області, яке також виконано (т.1 39-46).
З матеріалів справи відомо, що згідно довідки від 22 жовтня 2013 року, виданою ПАТ «Укрсоцбанк», погашено заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 у такому порядку: проценти, нараховані за період до 21 липня 2011 року в сумі 82 996,48 доларів США та тіло кредиту в сумі 401 459,99 доларів США (т. 1, а. с. 138, 141). 
Згідно листа від 26 вересня 2014 року № 08.42-186/06-13/90, виданого ПАТ «Укрсоцбанк», погашено заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 у такому порядку: проценти, нараховані в сумі 165 331,53 доларів США та тіло кредиту в сумі 271 995,59 доларів США (т. 1, а. с. 141-142).
Ураховуючи те, що звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 було звернуто на суму 4 166 238,26 грн., в той час коли вартість предмета іпотеки на час вирішення спору становило 8 400 000,00 грн, тобто розмір заборгованості визначений банком був значно меншим від вартоcті самого предмета іпотеки, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 за період з 15 серпня 2007 року по 23 червня 2011 року задоволенню не підлягають, оскільки банком не доведено, що розмір суми заборгованості на яку було звернуто стягнення не покриває вимоги заставодержателя (іпотекодержателя).
            Щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотками та пенею за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 за період з 23 червня 2011 року по 15 липня 2014 року
            З матеріалів справи відомо, що 23 червня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу про негайне повернення заборгованості за договором кредиту від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, яка станом на 16 травня 2011 року банком визначена у розмірі 1 042 510,74 долари США (т. 2, а. с. 24).
            В той же день, 23 червня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу про негайне повернення заборгованості за договором кредиту від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359, яка станом на 16 травня 2011 року банком визначена у розмірі 508 143,67 долари США (т. 2, а. с. 26).
            При цьому, звертаючись до суду з цими позовними вимогами, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути заборгованість, яка розрахована станом на 15 липня 2014 року.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звернувшись до ОСОБА_1 23 червня 2011 року з досудовими вимогами про повне погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, яка утворилась станом на 16 травня 2011 року, ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до правил частини другої статі 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов?язання. Таким чином, нарахування заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені після закінчення строку дії кредитного договору законом не передбачено.
Положення статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, банком не заявлено.
Ураховуючи те, що ПАТ «Укрсоцбанк» нараховано тіло кредиту, пеню та відсотки поза межами строку дії кредитних договорів визначених сторонами, а таке нарахування після закінчення строку дії кредитного договору є неправильним та суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18), позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках та пені за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374за період з 23 червня 2011 року по 15 липня 2014 року задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374за період з 17 серпня 2007 року по 23 червня 2011 року
            Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 просила застосувати строки позовної давності.
            Надаючи оцінку вказаним аргументам, колегія суддів виходить із такого.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі 
№ 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону.
            Оскільки апеляційний суд зробив висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 за період з 23 червня 2011 року по 15 липня 2014 року у зв?язку з їх безпідставністю, тобто відсутністю порушеного права банку в цій частині заявлених позовних вимог, застосування строку до цієї частини позовних вимог є неприйнятним.
            При цьому, як вже зазначалося вище, 23 червня 2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу про негайне повернення заборгованості за договором кредиту від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, яка станом на 16 травня 2011 року банком визначена у розмірі 1 042 510,74 долари США (т. 2 а. с. 24).
            У подальшому, у жовтні 2011 року, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання права власності на предмет іпотеки, яким було забезпечено зобов?язання за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374.
            У вказаних позовних вимогах ПАТ «Укрсоцбанк» вказав, що позичальник ( ОСОБА_1 ) належним чином не виконувала умови кредитного договору від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, у зв?язку із чим утворилась заборгованість в сумі 8 659 543,39 грн, а тому банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки в сумі 5 121 000,00 грн, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого
2013 року (справа № 1018/5016/12), яке набрало законної сили 22 січня
2014 року, задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-48/374 у розмірі 5 121 000,00 грн. визнано за банком право власності на садовий будинок НОМЕР_2 (літера «А») та земельну ділянку, які розташовані у садовому товаристві «Дружба» у м. Українка Обухівського району Київської області, яке також виконано (т.1 39-46).
Тобто, на момент звернення банку до ОСОБА_1 з досудовою вимогою (23 червня 2011 рік) про негайне повернення заборгованості за договором кредиту від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, яка станом на 16 травня 2011 року банком визначена у розмірі 1 042 510,74 долари США, а у подальшому із позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 40.29-48/374 у розмірі 5 121 000,00 грн, банку було відомо про наявність заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 у розмірі 1 042 510,74 долари США.
З даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374, банк звернувся до суду лише 20 серпня 2014 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності про застосування якого заявлено ОСОБА_1 .
            Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 за період з 17 серпня 2007 року по 23 червня 2011 року задоволенню не підлягають у зв?язку із пропуском строку позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (пункт 1 частина перша стаття 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що у справі судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та зроблено неповне з?ясування обставин справи, які усунуті Київським апеляційним судом під час апеляційного перегляду, колегія судів дійшла висновку про скасування рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та в частині вирішення зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктами б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з  резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв?язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», скасуванням рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та в частині вирішення зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374та ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задовоелнні позовних вимогПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати, які поніс банк за подання апеляційної скарги в розмірі 1 653,60 грн слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи.
Керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383,390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»  - задовольнити частково.
Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 та в частині вирішення зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 скасувати та ухвалити у справі в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 відмовити.
У задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про припинення зобов`язань за кредитними договорами від 15 серпня 2007 року № 40.29-48/359 та від 17 серпня 2007 року № 40.29-48/374 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 1 653,60 грн. судових витрат понесених, у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна