ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/939/21 Справа № 201/1923/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюпредставника акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" - Замкової Ірини Анатоліївни 
на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року
у справі за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року відмовлено представнику позивача АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" у задоволенні заяви про забезпечення позову.
       Не погодившись з такою ухвалою, представник позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом залишено поза увагою, що після звернення позивача до суду ОСОБА_3 відчужив належну йому земельну ділянку з метою ухилення від виконання рішення суду, тому вважає, що арешт майна та коштів відповідачів забезпечить належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості.
       Відповідачі подали заперечення проти апеляційної скарги, в яких підтримують ухвалу суду першої інстанції.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.         
В лютому 2020 року "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення збитків.
У вересні 2020 року представник позивача подала заяву про забезпечення позову, в якій ставить питання про накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належить ОСОБА_1 , накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на квартиру загальною площею 80,15 м2, набуто 26 червня 2002 року, транспортний засіб KIA SORENTO, 2012 року випуску та грошові кошти. 
В обґрунтування заяви зазначила, що відповідачі можуть вчинити дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, в результаті чого виконання рішення суду буде утрудненим або неможливим, крім того до вирішення спору по суті існує реальна можливість вільного розпорядження майном (шляхом відчуження наявного у відповідача майна).
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
Доводи апеляційної скарги про те, що після звернення позивача до суду ОСОБА_3 відчужив належну йому земельну ділянку з метою ухилення від виконання рішення суду, зводяться до припущень та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена земельна ділянка, не є предметом спору, а власник не позбавлений права розпоряджатися своїм майном, що гарантовано ст.317 ЦК України.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Однак посилання апеляційної скарги на те, що арешт майна та коштів відповідачів забезпечить належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості, підлягають відхиленню, оскільки застосування таких крайніх заходів не відповідає вимогам співмірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що спів мірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
При цьому наявність самого по собі позову про стягнення збитків завданих безобліковим користуванням електричною енергією, не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів, враховуючи, що право власності не є предметом спору у даній справі.
Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування ухвали суду, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" - Замкової Ірини Анатоліївни – залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида