ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4189/20  Номер провадження 22-ц/814/284/21	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідачі:  ОСОБА_2 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 
на рішення Київського районного суду м. Полтави, ухвалене 01 грудня 2020 року у складі судді Шаповал Т.В.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 50512,97 грн., витрати на проведення судовим експертом експертного авто товарознавчого дослідження у розмірі 3782 грн., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 18 червня 2020 року на перехресті вулиць Мясоєдова та Покровська у м. Полтаві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням.
Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження.
Вказував, що цивільна відповідальність обох водіїв автомобілів була застрахована та ОСОБА_2 визнав свою провину у скоєнні ДТП, тому ними було прийнято рішення про складання на місці ДТП європротоколу.
АТ «СК «Країна» 27 серпня 2020 року перерахувало йому 36 761,43 грн. страхового відшкодування. 
Зазначав, що сума страхового відшкодування є нижчою за суму, витрачену на ремонт автомобіля. Повна вартість витрат на проведення відновлювальних робіт пошкодженого у ДТП автомобіля склала 87 274,40 грн., у тому числі вартість нових комплектуючих частин автомобіля, що підлягає заміні 72225 грн., вартість ремонтних робіт 11 715 грн., вартість матеріалів 3334,40 грн.
Вважає, що різниця між страховою виплатою та витратами на ремонт автомобіля мають бути відшкодовані винуватцем ДТП, тобто ОСОБА_2 .
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3 782 грн. та судовий збір у розмірі 58 грн. 55 коп., а всього 3840 грн. 55 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 303 грн.
Не погодившись із рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , просив скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Suzuki grand Vitara д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12). 
18 червня 2020 року в на перехресті вулиць Мясоєдова та Покровська у м. Полтаві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 , під керуванням ОСОБА_2 , та SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Цивільно-правова відповідальність водія DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано в АТ «Страхова компанія «Країна», а водія SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 – в АТ «НАСК «Орана».
АТ «Страхова компанія «Країна» здійснено розрахунок страхового відшкодування та 27 серпня 2020 року виплачено ОСОБА_1 36 761,43 грн. страхового відшкодування.
Як підтверджується товарним чеком та накладною від 08 липня 2020 року (т. 1 а.с. 60-61), заявкою від 08 липня 2020 року (т.1 а.с. 62), видатковою накладною від 02 липня 2020 року та товарними чеками від 30 та 31 липня 2020 року (т. 1 а.с. 64) ОСОБА_1 було витрачено 87 274,40 грн. на ремонт автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, д.н.з. НОМЕР_2 , що включає: вартість нових комплектуючих частин автомобіля, що підлягає заміні - 72225 грн., вартість ремонтних робіт - 11 715 грн., вартість матеріалів - 3334,40 грн.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
Місцевим судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 36 761,43 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача апеляційний суд приймає за основу розрахунок, наданий АТ «СК «Країна» при визначенні страхового відшкодування, з яким погодився ОСОБА_1 та не оспорював у встановленому порядку.
Страховиком виплачено позивачеві 36 761,43 грн. (41 293,22 грн. – вартість відновлювального ремонту з вирахуванням 4 531,79 ПДВ).
Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.
Отже, ПДВ в сумі 4 531,79 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто ОСОБА_1 страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.
Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача становить: 45 981,18 грн із розрахунку 87 274,40 грн – 36 761,43 грн – 4531,79 грн.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині та ухвалення нового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то ним має бути відшкодовано відповідачеві витрати на професійну правничу допомогу в частині позовних вимог, що не були задоволені.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_3  – задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45 981,18 грн.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року - скасувати.
Змінити порядок розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1778,92 грн. судового збору 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1540 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        С.А. Гальонкін
                                                                       Г.Л. Карпушин