ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/504/21 Справа № 201/2014/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
         за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, Публічного акціонерного товариства “Перший український міжнародний банк”, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса 

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М., ПАТ “Перший український міжнародний банк”, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.
В обґрунтування позову посилався на те, що 02 листопада 2013 року між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № СР-5490486. У лютому 2018 року йому стало відомо, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Хари Н.С. від 17 жовтня 2017 року № 1990 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1990 щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника для задоволення вимог ПАТ «Перший Український міжнародний банк» щодо погашення ним заборгованості за кредитним договором у розмірі 14766 грн. 88 коп. Відповідно до довідки ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» № 018/205 від 13 лютого 2019 року із його заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09 січня 2018 року здійснювалось щомісячно утримання боргу на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» у розмірі 20% на загальну суму 7134 грн. 35 коп. Крім цього, із його заробітної плати було здійснено утримання на погашення суми основної винагороди у розмірі 1479 грн. 99 коп. та затрати на проведення виконавчих дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. у розмірі 144 грн. Оскільки рішенням суду від 27 листопада 2019 року було встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року не підлягає виконанню, відповідачі мають повернути безпідставно перераховані кошти на загальну суму 8758 грн. 34 коп. Посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Перший український міжнародний банк» на свою користь безпідставно отримані кошти у сумі 7134 грн. 35 коп., а також стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. безпідставно отримані кошти у сумі 1623 грн. 99 коп. та судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 7134 грн. 35 коп., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 685 грн. 25 коп. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 1623 грн. 99 коп., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 155 грн. 55 коп.
В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О. М. просить рішення суду від 30 червня 2020 року  скасувати в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до нього та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог позивача, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
ПАТ «Перший український міжнародний банк» рішення суду не оскаржували.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, 22 листопада 2013 р. між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № GP-5490486.
Згідно з виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1990, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, для задоволення вимог Банку відповідача за кредитним договором від 22 листопада 2013 року, для погашення заборгованості позивача перед відповідачем, яка виникла за період з 02 жовтня 2016 року по 02 жовтня 2017 року, на загальну суму в розмірі 14399 грн. 88 коп., а саме: 8777 грн. 08 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту: 5215 грн. 46 коп. - прострочена заборгованість за комісією; 407 грн. 34 грн. прострочена заборгованість за процентами.
Зазначені обставини встановлені заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, яким визнано таким, що не підлягає виконанню вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1990, щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника для задоволення вимог ПАТ «Перший Український міжнародний банк» щодо погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № GP-5490486 від 22 листопада 2013 року в розмірі 14799 грн. 88 коп. (а.с.12-16).
На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області постановою від 15 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55396164 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 17-20).
Відповідно до копії довідки ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» № 018/205 від 13 лютого 2019 року із заробітної плати ОСОБА_1 , який є робітником цеху РСЦ таб. № 7435 ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» з січня 2018 року по вересень 2018 року на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09 січня 2018 року здійснювалось щомісячно утримання боргу на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» у розмірі 20% на загальну суму 7134 грн. 35 коп. Крім цього, з заробітної плати ОСОБА_1 було здійснено утримання на погашення суми основної винагороди у розмірі 1479,99 гривень та затрати на проведення виконавчих дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. у розмірі 144,00 гривні (а.с.11).
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ).
Зідно пункту 1 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. 
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2013 р. між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № GP-5490486.
Виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1990, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, для задоволення вимог Банка відповідача за кредитним договором від 22 листопада 2013 року, для погашення заборгованості позивача перед відповідачем, яка виникла за період з 02 жовтня 2016 року по 02 жовтня 2017 року, на загальну суму в розмірі 14399 грн. 88 коп., а саме: 8777 грн. 08 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту: 5215 грн. 46 коп. - прострочена заборгованість за комісією; 407 грн. 34 грн. прострочена заборгованість за процентами.
Зазначені обставини встановлені заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року, яким визнано таким, що не підлягає виконанню вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1990, щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника для задоволення вимог ПАТ «Перший Український міжнародний банк» щодо погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № GP-5490486 від 22 листопада 2013 року в розмірі 14799 грн. 88 коп. (а.с.12-16).
На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області постановою від 15 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55396164 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 17-20).
Відповідно до копії довідки ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» № 018/205 від 13 лютого 2019 року із заробітної плати ОСОБА_1 , який є робітником цеху РСЦ таб. № 7435 ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат» з січня 2018 року по вересень 2018 року на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09 січня 2018 року здійснювалось щомісячно утримання боргу на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» у розмірі 20% на загальну суму 7134 грн. 35 коп. Крім цього, з заробітної плати ОСОБА_1 було здійснено утримання на погашення суми основної винагороди у розмірі 1479,99 гривень та затрати на проведення виконавчих дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. у розмірі 144,00 гривні (а.с.11).
Тобто загалом з  ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. стягнуто 1623 грн. 99 коп., які позивач просив стягнути з останнього на свою користь, як безпідставно отримані останнім.
Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 
Пунктом п. 5 ч. 5 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»).
За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Стягуючи з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1623 грн. 99 коп., суд першої інстанції посилався на норми ч.7 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження”, якими передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Вказані норми закону передбачають повернення судового збору з державного бюджету України, а не винагороди приватного виконавця з рахунку приватного виконавця.
Встановлено, що приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. від 17 жовтня 2017 року, за заявою стягувача - ПАТ «Перший український міжнародний банк».
Позовна заява ОСОБА_1 фактично зводиться до повороту виконання вищевказаного виконавчого напису, натомість за ст. 444 ЦПК України поворот виконання рішення суду можливий лише між стягувачем і боржником, які і залучаються до розгляду цього питання. 
Слід зазначити, звертаючись із позовною заявою позивач також посилався на норми ст. 1212 ЦК України, зазначаючи що грошові кошти у сумі 1623 грн. 99 коп. є такими, що безпідставно отримані приватним виконавцем.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний про утримання з його доходів грошових коштів на користь приватного виконавця, а також щодо наявності правовідносин з примусового виконання рішення суду, це виключає факт безпідставного набуття приватним виконавцем грошових коштів.
Отже відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.
Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові 201/8493/18 від 05 лютого 2020 року.
Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення коштів з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду від 30 червня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М.
Керуючись ст. ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                       П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича – задовольнити.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, Публічного акціонерного товариства “Перший український міжнародний банк”, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса скасувати в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, а також в частині стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 155 грн. 55 коп.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у сумі 233 грн. 33 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

Судді