Єдиний унікальний номер 234/11957/20 
Номер провадження 22-ц/804/444/21        

                                                                

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року  Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Космачевської Т.В., Папоян В.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
представників позивача адвокатів Андрєєва П.С., Кучерявого Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі № 234/11957/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» до Приватного підприємства «Солов`їний гай», ОСОБА_1 , третя особа: Краматорська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (суддя першої інстанції Ткачова С.М.),-

     В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Солов`їний гай» (далі - ПП «Солов`їний  гай») про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ПП «Солов`їний  гай» та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 458.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року у відкритті провадження відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «Краматорський ринок» (колишня назва ТОВ «Колхозний ринок») звернулося до суду із апеляційною скаргою і, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що спірні правовідносини стосовно законності оспорюваного правочину не мають ознак господарських.  На момент укладення спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_3   виступала покупцем саме як фізична особа, а не фізична особа-підприємець як суб`єкт господарювання. При цьому будь-яких доказів, які б свідчили  про здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності та використання  в такій діяльності майна, що є предметом спірного договору (торгівельних павільйонів), в момент укладення спірного правочину, а також докази використання такого майна в підприємницькій діяльності на час прийняття оскаржуваної ухвали відсутні. При цьому, зі змісту оспорюваного договору чітко вбачається, що  він укладений ОСОБА_3 саме як фізичною особою.   
Письмові відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи на час розгляду справи не надані.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В  судове засідання  апеляційного  суду відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ПП «Солов`їний гай», третьої особи Краматорської міської ради не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Відповідач ОСОБА_1 , відповідач ПП «Солов`їний гай», третя особа Краматорська міська рада судові повістки-повідомлення про розгляд справи 17 лютого 2021 року отримали 02 лютого 2021 року та 03 лютого 2021 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 53, 55,56). 
Апеляційний   суд   вважає  можливим розглянути  справу у відсутність  відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ПП «Солов`їний гай», представника третьої особи Краматорської міської ради,  явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
У судовому засіданні апеляційного суду представники позивача ТОВ «Колхозний ринок» адвокати Андрєєв П.С., та ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної   скарги,   апеляційний   суд  вважає,  що  апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Матеріалами справи встановлено, що у серпні 2020 року ТОВ «Колхозний ринок» в порядку цивільного судочинства звернулося до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ПП «Солов`їний гай», ОСОБА_1 , третя особа: Краматорська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 18 січня 2008 року між ПП «Солов`їний гай» та ОСОБА_5 , посвідченого державним нотаріусом Краматорської державної нотаріальної контори  Чумаковою О.І. за реєстровим номером 458. 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що  позов поданий юридичною особою і спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (торгівельних павільйонів) виник у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності ПП «Солов`їний гай», позивачем не надано доказів, що ОСОБА_1 не здійснює підприємницьку діяльність у спірному майні та не є підприємцем. Тому суд дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. 
З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з огляду на наступне.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (далі - ФОП).
За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.   
Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.
За частинами 1, 2 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
Зобов`язання майнового характеру, що виникають між суб`єктами господарювання та негосподарюючими суб`єктами - громадянами, не є господарськими і регулюються іншими актами законодавства (ч. 3 ст. 175 ГК України).
У розглядуваній справі, звертаючись до суду, ТОВ «Колхозний ринок» просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 18 січня 2008 року  між ОСОБА_6 та ПП «Солов`їний гай». Позивач зазначав, що відповідно до умов договору ПП «Солов`їний гай» передало, а ОСОБА_2   прийняла у власність наступне нерухоме майно: торгівельні павільйони А-1 площею 78,2 кв.м., торгівельний павільйон «Б» площею 23,9 кв.м, торговий кіоск «В» площею 19,5 кв.м., торговий кіоск «Г» площею 30,5 кв.м., огорожа № 1,2, що знаходяться у АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці, що належить Краматорській міській раді.     
Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги положеннями ЦК України, не посилається на наявність між сторонами господарських відносин та порушення його прав суб`єктами господарювання. Матеріали справи не містять інформації про здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності та державної реєстрації її як підприємця без статусу юридичної особи.  
Звертаючись до Краматорського міського суду Донецької області, позивач обґрунтовано визначив належність спору до цивільної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільно-правового договору.
         Предмет спору та суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів.  
          З огляду на зазначене висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України не відповідає наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, оскільки спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому доводи апеляційної скарги ТОВ «Краматорський ринок» заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження.
Процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.
Ухвалою від 03 листопада 2020 року суд відмовив у відкритті провадження у цивільній справі, ухваливши судове рішення, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, ухвала суду від 03 листопада 2020 року винесена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 374, ст. 379, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» задовольнити.
Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 03 листопада 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            Т.В. Космачевська

                                                                                                      В.В. Папоян