ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9769/19                                                                              

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
при секретарі           - Казюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 08 квітня 2019 року №114077-17;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08 квітня 2019 року №114077-17 про опис майна у податкову заставу;
- зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві відкоригувати інтегровану картку платника податків Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» шляхом виключення донарахування пені з податку на додану вартість у сумі 25661,56 грн. та поновивши в ній списану суму переплати у розмірі 4828,77 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року замінено відповідача Головне управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головне управління ДПС у м. Києві.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" - задоволено. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року - скасовано.
Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 08 квітня 2019 року №114077-17;
Визнано протиправною та скасовано рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08 квітня 2019 року №114077-17 про опис майна у податкову заставу;
Зобов`язано Головне управління ДФС у м. Києві відкоригувати інтегровану картку платника податків Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" шляхом виключення донарахування пені з податку на додану вартість у сумі 25661,56 грн. та поновивши в ній списану суму переплати у розмірі 4828,77 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (код ЄДРПОУ 22599262, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 8644 (вісім тисяч шістсот сорок чотири) гривні 50 копійок.
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про ухвалення додаткового рішення, в якій останнє просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У силу приписів ч. 3 ст. 252 КАС України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, в сумі 8644,50 грн., сплаченого відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 14 вересня 2020 року № 00007949.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Телесистеми України» згідно платіжних доручень від 27 травня 2019 року № 7980 та від 25 червня 2019 року № 9481 було сплачено судовий збір за подання позову до Окружного адміністративного суду міста Києва у загальному розмірі 5763,00 грн.
Оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року було повністю задоволено апеляційну скаргу позивача та задоволено позовні вимоги останнього, суд апеляційної інстанції у відповідності до приписів ст. 139 КАС України змінює розподіл судових витрат в частині сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.
Крім того, позивач просить постановити додаткове рішення про стягнення судових витрат з відповідача у сумі 30000,00 грн. - судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката у судах першої та апеляційної інстанції.
До поданої заяви про ухвалення додаткового рішення представником ПрАТ «Телесистеми України» було додано копія акту прийняття правничої допомоги від 19 листопада 2020 року, копія поштового конверту та роздруківки з сайту ПАТ «Укрпошта», копія заяви з процесуальних питань від 02 вересня 2020 року, копія акту прийняття правничої допомоги від 01 вересня 2020 року. 
Також, в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 28 серпня 2018 року, укладений між ПрАТ «Телесистеми України» та АО «Ляхович, Скрицький і партнери».
За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо  обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом     порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 2040/5858/18.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу. Доказів на підтвердження взаємозв`язку між сплаченими відповідачем адвокату коштами у розмірі 30000,00 грн. та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору позивачем до суду апеляційної інстанції надано не було, як і не надано розрахунок погодинної вартості правової допомоги, який передбачений договором. Так, пунктом 3.1 Договору від 28 серпня 2018 року передбачено, що при визначенні розміру гонорару враховується, зокрема, обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення. 
Разом з тим, як було зазначено раніше, позивачем не було надано до суду розрахунку платної правової допомоги з відображенням вартості години за певний вид послуги та часу витраченого на вчинення відповідних дій, пов`язаних із розглядом справи. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що пунктом 4.1 укладеного між ПрАТ «Телесистеми України» та АО «Ляхович, Скрицький і партнери» договору про надання правничої допомоги від 28 серпня 2018 року (а.с. 56) визначено строк його дії до 31 грудня 2019 року. При цьому, доказів укладення додаткових договорів чи продовження строку дії вказаного вище договору про надання правничої допомоги позивачем до матеріалів справи додано не було. 
Поряд з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. є неспівмірною, зокрема, з ціною позову, оскільки предметом спору у справі є скасування вимоги на суму 20 832,79 грн. та поновлення в інтегрованій картці платника податків списанох суми переплати у розмірі 4 828,77 грн., що свідчить про необґрунтованість заявленої до відшкодування суми.
Аналогічні правові висновки щодо неспівмірності заявлених до відшкодування сум витрат на професійну правничу допомогу з ціною позову викладено у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 2040/5858/18, від 04 серпня 2020 року у справі № 810/3213/16.
Таким чином, заява позивача про ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування витрат на правничу допомогу є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі ?5763,00 грн., сплаченого за подання позовної заяви. 
Керуючись ст. ст. 132, 139, 241, 242, 252, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Заяву Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат.
Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (код ЄДРПОУ 22599262, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 7) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, в сумі 5763,00 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) гривні.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
          
Суддя-доповідач                                                                       Н.М. Єгорова 
Судді                                                                                  Є.О. Сорочко 
                                                                                                    І.В. Федотов

Повний текст постанови складено "08" лютого 2021 року.