ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2021 р.           Справа№ 910/7839/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко О.В. 
 
секретар судового засідання         Макуха О.А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут»
на рішення     Господарського суду міста Києва
від                                 10.09.2020 (повний текст складено 05.10.2020)
у справі                 № 910/7839/20 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом       Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут»
до                                   Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
                            (попередня назва Товариства з обмеженою відповідальністю
                            «Єгаз»)
про                                 визнання додаткової угоди укладеною

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (далі - ТОВ «Сумигаз Збут», позивача) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єгаз» (далі - ТОВ «Єгаз», відповідач) про визнання додаткової угоди укладеною. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що відповідач в порушення приписів чинного законодавства України відмовляється від підписання Додаткової угоди до укладеного між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу від 19.03.2019 № СМЗ-Н-02-2019-270/12 щодо внесення змін до Договору в частині ціни за 1 метр кубічний природного газу за період з 01.01.2020 по 31.01.2020. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі №  910/7839/20 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Сумигаз Збут» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позов про визнання Додаткової угоди до Договору купівлі-продажу  № СМЗ-Н-02-2019-270/12 від 19.03.2019  укладеною  задовольнити та визнати Додаткову угоду до Договору купівлі-продажу  № СМЗ-Н-02-2019-270/12 від 19.03.2019 укладеною в редакції, викладеній в позовній заяві. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта,  відмовляючи  в укладенні Додаткової угоди  до Договору  купівлі-продажу  природного газу, відповідач фактично перешкоджає  створенню  повноцінного ринку природного газу, навпаки створює негативний баланс  між загальносуспільними інтересами  та інтересами суб`єкта господарювання. За твердженнями апелянта,  обов`язковість укладення  Додаткової угоди до Договору  щодо зміни ціни  природного газу  з 01.01.2020 по 31.01.2020  є беззаперечною  та не залежить від волі сторін, а обумовлена змінами у законодавстві. На переконання апелянта, відмова відповідача від укладення Додаткової угоди до Договору   відповідно до постанови Кабінету Міністрів України  № 17 від 24.01.2020  є необґрунтованою та порушує  права позивача, оскільки  внаслідок такої  відмови позивач зазнає значних збитків, що ускладнює виконання ним  інших господарських зобов`язань. Зокрема, позивач змушений був придбати у відповідача  газ за більшою ціною ніж ціна подальшої реалізації цього природного газу кінцевим споживачам  тощо.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що  суб`єктом, на якого  покладені спеціальні  обов`язки є позивач, що вбачається  з додатку до Положення, яким визначено перелік  постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам  та релігійним організаціям, в свою чергу відповідача в такому переліку немає, відтак  обов`язки, визначені цим Положенням, в тому числі  в частині застосування ціни, не розповсюджуються на відповідача, а отже підстав для зниження ціни на газ згідно постанови Кабінету Міністрів України №17 від 24.01.2020 немає. Крім цього, відповідач наголошував на тому, що зміна ціни на вже переданий відповідачу природний газ  відповідно до умов Договору та з дотриманням вже закінчених процедур  передачу природного газу, в порядку, передбаченому кодексом ГТС, через  торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових передач та відборів природного газу в січні 2020 року є недопустимою і суперечить вимогам ст. 632 ЦК України. Також відповідач стверджував про безпідставність посилань позивача на завданні йому  позивачем збитки  через відмову зменшувати ціни відповідно до постанови КМУ  № 17 від 24.01.2020 про внесення змін до постанови КМУ № 867 від 19.10.2018 з огляду на те, що  спричинені збитки  повинні бути відшкодовані  не за рахунок відповідача, на якого даний  нормативно-правовий акт не розповсюджується, а за рахунок органу  державної влади, який приймав такий акт.
В судове засідання апеляційної інстанції 19.01.2021 з`явився представник   позивача (апелянта), представник відповідача не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому відповідної ухвали суду про призначення справи  до розгляду, яку згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення  отримано уповноваженим представником  відповідача 07.12.2020.
За приписами  ч.ч. 1, 3 ст. 202  ГПК України  неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Положеннями п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої   Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 19.01.2021 представник відповідача, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про  дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надіслав, апеляційний суд вважав за можливе  розглядати справу за відсутності  цього учасника за наявними у справі матеріалами.
Представник позивача  (апелянта) в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Заслухавши пояснення представника позивача (апелянта), розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, 19.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдінг», яке в подальшому змінило найменування на  Товариство з обмеженою відповідальністю «Єгаз» (відповідач, продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (позивач, покупець за договором) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № СМЗ-Н-02-2019-270/12 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати покупцеві в 2019 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору.
Відповідно до п. 1.2 Договору природний газ, передається за Договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.
Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що продавець передає покупцеві з 01.04.2019 по 30.04.2019 (включно) природний газ обсягом до 262,590 тис. м3.
За умовами п. 3.1 Договору продавець передає покупцеві природний газ у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.2 Договору).
Відповідно до п. 5.1 Договору ціна за 1000 куб метрів газу становить 6    235,51 грн., крім цього податок на додану вартість 20 %. Всього до сплати за 1000 куб метрів газу разом з податком на додану вартість -  7    482,61 грн.
Загальна сума вартості природного газу за Договором складається згідно п. 5.2 Договору із сум вартості місячних поставок природного газу. 
Цей договір на підставі п. 11.1 набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.04.2019, і діє в частині продажу природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
В подальшому між сторонами укладалися Додаткові угоди від 19.04.2019 № 1,  від 21.06.2019 № 3, від 18.09.2019 № 6, від 15.10.2019 № 7, від 03.03.2020 № 14, від 24.03.2020 № 16.
Матеріалами справи встановлено, що листом від 05.02.2020 № 40701-Сл-598-0220 ТОВ «Сумигаз Збут» звернулося до ТОВ «Єгаз» з пропозицією розглянути та підписати Додаткову угоду від 31.01.2020 № 11 до Договору, яку обґрунтовану внесенням постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 17 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» до Постанови Кабінету Міністрів України № 867 змін в частині визначення ціни продажу/постачання Національним акціонерною компанію «Нафтогаз України» природного газу з 01.01.2020 відповідно до пунктів 7, 8 та 11 Положення.
У відповідь на згаданого листа ТОВ «Єгаз» (лист від 12.02.2020 № 167-Сл-146-8-0220) відмовилося від підписання Додаткової угоди від 31.01.2020 № 11, зазначивши, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі й відповідно до ч. 3 ст. 632  ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджував, що укладення сторонами Додаткової угоди від 31.01.2020 № 11 до Договору  є обов`язковим відповідно до чинного законодавства та не залежить від волі сторін. 
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зміст господарського договору на підставі ст.180 ГК України становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Порядок зміни господарського договору унормовано приписами ст.188 ГК України, відповідно до яких зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після ії одержання повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Положеннями ст. 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 затверджено «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Положення).
Цим Положенням (п. 1) визначено обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.
Згадане Положення застосовується у прозорий і недискримінаційний спосіб та не обмежує права суб`єктів господарювання, які створені відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, зокрема, права на здійснення постачання природного газу споживачам за умови дотримання вимог законодавства; не позбавляє побутових споживачів, релігійні організації та виробників теплової енергії права обирати постачальника природного газу і права придбавати природний газ за цінами, що вільно встановлюються сторонами договору постачання природного газу згідно із    Законом України    «Про ринок природного газу».
Додатком цього Положення визначено перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу.
Суб`єктом, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам згідно додатку до Положення є, в тому числі, й Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз збут» (позивач), проте Товариства з обмеженою відповідальністю «Єгаз» (відповідач) в даному переліку немає. 
Постановою Кабінетом Міністрів України від 24.01.2020 № 17,  яка набула чинності 28.01.2020, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867.
Відповідно до абз. 5 п. 6 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів в процесі функціонування ринку природного газу  його викладено в такій редакції: «З 1 січня 2020 р. ціна придбання природного газу не може бути вищою за ціну продажу природного газу, визначену відповідно до пункту 13 цього Положення, за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК «Нафтогаз України» на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.».
За змістом п. 13 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу його викладено в такій редакції: « 13. З 1 січня 2020 НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем), але не вище рівня, який, зокрема, враховує середньоарифметичне значення фактичних цін (End of Day) природного газу на наступну добу поставки газу (Day-Ahead and Weekend) на нідерландському газовому хабі (ТТF) за період 1-22 числа місяця постачання газу відповідно до інформації біржі Powernext/EEX, різницю (спред) між ціною на хабі TTF та кордоні України і тариф на послуги транспортування природного газу для точки входу в Україну на міждержавному з`єднанні з Польщею/Словаччиною/Угорщиною.».
Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Саме спрямованість цього принципу поставити заслін ущемленню прав і свобод людини з боку влади робить його важливою гарантією безпеки людини і громадянина, їх довіри до держави, про що вірно  зазначено  в  мотивувальній  частині вищезгаданого Рішення Конституційного  Суду України.
Таким чином, приймаючи 24.01.2020 постанову № 17 Кабінет Міністрів України змінив ціну на продаж/постачання природного газу з 1 січня 2020 року, надавши нормативно-правовому акту зворотної дії в часі. 
Після прийняття даної постанови на офіційному веб-сайті НАК «Нафтогаз України» опубліковано повідомлення, що в січні 2020 року оптова ціна на природний газ для потреб населення, виробників тепла та інших захищених споживачів, яким НАК «Нафтогаз України» постачає газ в рамках спеціальних обов`язків (ПСО), становитиме 4,65 грн за кубометр (без врахування ПДВ, націнки газзбутів та витрат на транспортування газу магістральними і розподільними трубопроводами). Нова ціна була розрахована НАК «Нафтогаз України» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 17 від 24.01.2020.
За текстом Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів в процесі функціонування ринку природного газу  Товариство з обмеженою відповідальністю «Єгаз» не є суб`єктом, на якого покладені будь-які спеціальні обов`язки, відтак обов`язки,  в тому числі в частині застосування ціни, не розповсюджуються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Єгаз» (відповідача), й наведене спростовує правову позицію позивача  (апелянта) про розповсюдження дії Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018 (з врахуванням внесених Постановою КМУ № 17 від 24.01.2020 змін) на постачальника Товариство з обмеженою відповідальністю «Єгаз».
Разом з цим, згадане Положення не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності (абз.5 п. 1 Положення).
Як встановлено матеріалами справи, Додатковою угодою від 11.12.2019 № 10 сторони доповнили Договір підпунктом 5.1.9., відповідно до якого ціна за 1 000 куб метрів природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 становить  5  500 грн. 00 коп., крім цього, ПДВ - 20 %. Разом з ПДВ - 6    600 грн. 00 коп.
Отже, ціни, визначені сторонами в Договорі, зокрема, в січні 2020 не були дискримінаційними по відношенню до позивача і як наслідок до його кінцевих споживачів, й повністю відповідали вимогам постанови КМУ від 19.10.2018 № 867 до внесення змін Постановою КМУ № 17 від 24.01.2020.
Крім цього, положеннями ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.
Як вище згадувалось, між сторонами укладено Договір, в якому сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, щодо предмета, ціни та строку дії Договору. При цьому, Договір в частині поставки природного газу в січні 2020 виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Єгаз» (відповідачем).
На виконання умов Договору в січні 2020  Товариством з обмеженою відповідальністю «Єгаз» було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» природний газ в обсязі 22   105  729,89 м. куб. вартістю 145   897  817, 28  грн. з ПДВ.
Крім цього, відповідно до Кодексу газотранспортної системи (надалі - Кодекс ГТС), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2 493, сторонами були вчинені юридично-значимі дії, які передували постачанню природного газу та підписанню актів приймання-передачі природного газу до Договору.
Відповідно до загальних термінів, визначених в розділі 1 глави 1 Кодексу ГТС торгове сповіщення - інформаційне повідомлення відповідно до форми, встановленої цим Кодексом, що направляється оператору газотранспортної системи від замовника послуг транспортування природного газу щодо обсягів природного газу, які він відчужив або набув.
За змістом п. 1 глави 2 розділу XIV  Кодексу ГТС  передача природного газу, поданого в газотранспортну систему, між двома портфоліо балансування замовників послуг транспортування здійснюється шляхом надання оператору газотранспортної системи торгових сповіщень на відчуження чи набуття природного газу, що були надані оператору газотранспортної системи по відношенню до однієї газової доби. Замовник послуг транспортування має право надавати торгове сповіщення виключно після набуття/відчуження права власності на такий обсяг (об`єм) природного газу за договором купівлі-продажу природного газу (або іншою цивільно-правовою угодою) іншому замовнику послуг транспортування у відповідну газову добу на віртуальну торгову точку.
Оператор газотранспортної системи забезпечує функціонування інформаційної платформи, на якій здійснюється опрацювання наданих торгових сповіщень (п. 1 Глави 2 розділу XIV  Кодексу ГТС).
Як встановлено матеріалами справи, протягом січня 2020 щодобово в розрахунковому місяці Оператором ГТС через інформаційну платформу було погоджено передачу природного газу у віртуальній точці (разом по категоріям: побутові споживачі та релігійні організації) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Єгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» в обсязі 25  060  350,00 м. куб. шляхом погодження торгових сповіщень, що в подальшому було відображено у відповідному акті приймання-передачі природного газу до договору в обсязі 22  105  729,89 м. куб. (обсяг, що становить частину із загального, зокрема, для потреб побутових споживачів), який підписаний позивачем та відповідачем, та не оспорюється сторонами. 
Відповідно до п. 7 р. 6 гл. XII Кодексу ГТС алокація відборів природного газу споживача можлива тільки на замовника послуг транспортування природного газу, що є діючим постачальником такого споживача згідно з даними Реєстру споживачів постачальника, та відноситься на нього оператором газотранспортної системи до моменту припинення постачання природного газу такому споживачу в установленому порядку, крім випадків, передбачених нижче.
Таким чином, алокація в розумінні Кодексу ГТС є визначенням обсягу фактично поданого/відібраного природного газу до/з газотранспортної системи замовником послуг транспортування в розрахунковому періоді.
В подальшому зазначені обсяги були відображені Оператором ГТС за січень 2020 року, відповідно до встановлених Кодексом ГТС процедур, в алокаціях на ТОВ «Сумигаз Збут».
Відтак, зміна ціни на вже переданий відповідачу природний газ за умовами Договору, та з дотриманням вже закінчених процедур передачі природного газу, в порядку передбаченому Кодексом ГТС, через торгові сповіщення та здійснення остаточних алокацій щодобових подач та відборів природного газу в січні 2020 року, є недопустимою і суперечить вимогам ст. 632 ЦК України. 
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість вимог позивача про  визнання Додаткової угоди до Договору укладеною в редакції, наведеній у позовній заяві, які не доведені позивачем належними та допустимими доказами, відтак є такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм  матеріального  права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття   Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006  та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 у справі  № 910/7839/20 - без змін.
Матеріали справи № 910/7839/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.  288-289  ГПК України.

                                                          Повний текст постанови складено 21.01.2021 

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                О.В. Тищенко