П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/3891/20 
                                                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Горовенко Анна Василівна  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
16 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,
представника позивача: Соломикіна В.В. 
представника відповідача: Пожара В.В. 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року (м. Житомир, 07 грудня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування рішень, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №1 від 02.03.2020 Офісу великих платників податків Державної податкової служби про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"; визнати протиправним та скасувати рішення №1 від 02.03.2020 Офісу великих платників податків Державної податкової служби про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод".
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.
Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач зареєстроване у встановленому законом порядку як юридична особа з 28.06.1996 та перебуває на обліку в Офісі великих платників податків державної податкової служби, як платник податків, в тому числі податку на додану вартість.
Сторонами не заперечується, що позивачем 19.11.2019 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2019 року у якій, самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2019 року у сумі 5001755,36 грн, граничний строк сплати - 30.11.2019, що підтверджується відомостями з інтегрованої карти платника податків ДП «ЖЛГЗ».
Відповідно до п.203.1 ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Згідно з п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Залишок несплаченої суми податкового зобов`язання із  податку на додану вартість за жовтень 2019 року, станом на 30.11.2019 (граничний строк сплати) становить 5001755,36 грн, що підтверджується відомостями з інтегрованої карти платника податків ДП «ЖЛГЗ».
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо після направлення податкової вимоги сума податкового боргу змінилась, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.
Офісом великих платників податків Державної податкової служби сформована та направлена ДП «ЖЛГЗ» податкова вимога форми "Ю" №244-10 від 04.12.2019 на загальну суму податкового боргу у розмірі 6854660,21 грн, з яких, зокрема, 5001755,36 грн - основний платіж,  з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).
Зазначена податкова вимога отримана ДП «ЖЛГЗ» 12.12.2019 за вх.№165 про що свідчить відбиток штемпелю печатки позивача на  податковій вимозі форми "Ю" №244-10 від 04.12.2019.
02 березня 2020 року заступником начальника Офісу великих платників податків Державної податкової служби Іриною Коротковою прийнято Рішення №1 про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, відповідно до п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України та вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення готівки  ДП «ЖЛГЗ».
Окрім того, з урахуванням наданих відповідачем письмових пояснень від 25.08.2020 (за вх.№31491/20), у зв`язку з помилковим зазначенням дати прийняття рішення, під час розгляду справи судом встановлено, що саме 02 березня 2020 року  заступником начальника Офісу великих платників податків  Державної податкової служби Іриною Коротковою було винесено Рішення №1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, відповідно до п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України та вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ ДП «ЖЛГЗ».
На виконання зазначеного рішення податковим органом направлялися до банківських установ інкасові доручення №1976/28-10-10-27 від 02.03.2020 на суму 7123468,96 грн та №1975/28-10-10-27 від 02.03.2020 на суму 7123468,96 грн із зазначенням призначення платежу: «погашення податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні (робіт, послуг) згідно з рішення керівника Офісу великих платників податків ДПС від 28.02.2020 №1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу ДП «ЖЛГЗ».
Представник відповідача, під час розгляду справи пояснив, що під час формування інкасових доручень, відповідно до Інструкції  №22 у реквізиті «призначення платежу» інкасового доручення помилково зазначено дату прийняття Рішення №1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу – « 28.02.2020» замість правильного « 02.03.2020».
Також представник відповідача зазначив, що станом на 24.04.2020 податковий борг погашено в повному обсязі у зв`язку з реалізацією Рішення №1 від 02.03.2020 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, що не заперечується позивачем.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до пп.  14.1.175  п.14.1  ст.14 ПК України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За змістом  ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється  статтями 95 - 99 ПК України.
Пунктом  95.1  статті  95 ПК України  визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт  95.2  статті  95 ПК України).
Наведене узгоджується з приписами пункту 59.1 статті 59 ПК України, за якими у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Матеріали справи свідчать, що оскаржувані рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу та рішення про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків, прийнято відповідачем з посиланням на приписи п.  95.5  ст.  95 ПК України, відповідно до якої у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
З положень абз. 2 п.  95.5  ст.  95 ПК України  чітко і однозначно слідує, що приписи цієї норми кодексу можуть бути поширені на правовідносини за одночасної наявності сукупності наступних обставин: 1) платник податків має податковий борг понад 5 мільйонів гривень, 2) податковий борг понад 5 мільйонів гривень існує більше 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати; 3) податковий борг понад 5 мільйонів гривень складається з грошових зобовязань та пені, котрі самостійно зазначені платником податків у поданій до контролюючого органу податковій декларації (тобто і пеня, і основний платіж мають бути самостійно узгоджені платником податків) 4) від дати вручення платнику податків податкової вимоги чи направлення податкової вимоги за податковою адресою платника податків минуло 60 календарних днів, 5) відсутні невиконані Державою перед платником податків зобов`язання з повернення помилково або надміру сплачених сум.
Тобто, лише сукупність вказаних обставин наділяє правом керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Водночас, матеріали справи свідчать, що Рішення №1 від 02.03.2020 про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу платника податків не було реалізовано, оскільки податковий борг ДП «ЖЛГЗ», станом на 24.04.2020 погашено у повному обсязі у зв`язку з реалізацією Рішення №1 від 02.03.2020 про стягнення коштів з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Слід зазначити, що відповідно до досліджених судом матеріалів, граничний строк сплати самостійно задекларованого (узгодженого) податкового зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2019 року  у розмірі 5001755,36  грн сплинув – 30.11.2019, що не заперечується сторонами.
Отже, досліджуючи наявність у податкового органу законодавчо встановлених підстав для винесення оскаржуваних рішень, з метою стягнення з позивача податкового боргу у порядку п.95 ст.95 Податкового кодексу України, слід вказати, що 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (з 01.12.2019) у розмірі 5001755,36  грн за жовтень 2019 року сплинули – 28.02.2020.
При цьому, слід зауважити, що відповідно до платіжного доручення №197 від 06.02.2020 ДП «ЖЛГЗ» сплачено податок на додану вартість за жовтень, листопад, грудень 2019 року у розмірі 7740000, 00 грн, отже податкове зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень 2019 року  у розмірі 5001755,36 грн, сплачено до моменту  спливу 90 денного терміну несплати узгодженого податкового зобов`язання  - 28.02.2020 та  до моменту винесення відповідачем оскаржуваних рішень – 02.03.2020.
Разом з тим, згідно з відомостями, зазначеними у інтегрованій картці платника податків ДП «ЖЛГЗ», 13.12.2019 позивачем сплачено до бюджету «кошти з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ» у розмірі 147000,00 грн та 300000,00 грн, у зв`язку з чим станом на 13.12.2019 заборгованість зі сплати податку на додану вартість у позивача становила  - 4566306,83 грн (менше ніж 5000000 грн).
Слід зауважити, що зменшення суми боргу та  відсутності  умови щодо безперервності  несплати ДП «ЖЛГЗ» протягом 90 календарних днів з моменту виникнення податкового боргу у розмірі 5001755,36 грн, не дають контролюючому органу правових підстав для прийняття рішень у порядку п.95.5 ст.95 ПК України.
Також, з системного аналізу п.95.5 ст.95 ПК України слідує, що погашення податкового боргу платника податків за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу здійснюється шляхом стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках.
В свою чергу, з огляду на зміст  Рішення  №1 від 02.03.2020 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, ним вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу підприємства позивача шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, а також органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах.
Проте, приписами п.95.5  статті  95 ПК України, які стали підставою для прийняття оскарженого рішення від 02.03.2019, не передбачено погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів з рахунків такого платника у органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.
Слід зазначити, що органи, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не відносяться до установ банку.
В силу  ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»  №  2121-III від 07.12.200 банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.
Згідно Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215  Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках.
Відтак, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів не відносяться до установ банку.
Крім того, слід звернути увагу на те, що оскаржені рішення відповідача не містять розміру податкового боргу позивача, що підлягає стягненню, та періоду його виникнення, що свідчить про необґрунтованість прийнятих рішень.
З урахуванням викладеного, вимоги контролюючого органу щодо погашення усієї суми податкового боргу ДП "ЖЛГЗ", у порядку, визначеному приписами п.  95.5  ст.95 ПК України, викладені у спірних рішеннях, свідчать про порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, а тому безпосередньо порушують права позивача та інших (стороніх) осіб - працівників підприємства.
Дотримання згаданого правила зумовлює необхідність зазначення контролюючим органом у тексті відповідного рішення, як повного розміру суми податкового боргу, котрий підлягає погашенню у порядку п.  95.5  ст.  95 ПК України, так і підстав виникнення цього боргу.
Отже, лише за таких обставин, платник податків буде знаходитись у ситуації певної юридичної визначеності з приводу застосування до нього контролюючим органом особливої процедури стягнення податкового боргу.
Оскільки застосування приписів п.95.5 ст.95 ПК України у межах спірних правовідносин суперечить принципам використання повноваження з належною метою, добросовісності прийняття рішень, розумності та пропорційності, що за умови встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених у  ст.2 КАС України  критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Підсумовуючи наведене, встановлені під час судового розгляду обставини невідповідності оскаржених рішень положенням закону, є поза розумним сумнівом та цілком достатньою підставою для визнання протиправним та скасування рішення Офісу великих платників Державної податкової служби №1 від 02.03.2020 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість Державного підприємства «ЖЛГЗ» та рішення №1 від 02.03.2020 про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод".
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  17 березня 2021 року.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.