ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Постанова
Іменем України
17 березня 2021 року м. Херсон
Номер провадження: 22-ц/819/652/21 
Єдиний унікальний номер справи: 766/18974/18
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого - Радченка С.В.,
суддів:  Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.
секретар Плохотніченко А.В.
учасники справи:
представник позивача - адвокат Токаленко Валентина Михайлівна
відповідач - ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення та визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником 1/4 частин квартири АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Власником іншої 3/4 частини квартири є ОСОБА_1 . Відповідач чинить їй перешкоди у володінні та користуванні належною їй часткою нерухомого майна. На підставі викладеного,  враховуючи, що  спільне користування об`єктом нерухомого майна є неможливим, а частка, яка їй належить, є незначною, просила в судовому порядку припинити право власності на 1/4 частину квартири на користь відповідача та стягнути з  ОСОБА_1  на її користь компенсацію у розмірі 204 416 грнвідповідно до висновку експерта, а також понесені судові витрати.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 грудня 2020 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі - 165 037 гривень. Після отримання позивачем вказаного розміру компенсації вартості належної їй частки на спірне майно припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Вирішено питання щодо судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для припинення права власності позивачки на належну їй частину квартири, яка є значно меншою, з компенсацією її вартості, оскільки спільне користування майном в даному випадку є неможливим через конфліктні відносини між сторонами. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що визначена експертом «ринкова» вартість квартири є значно завищеною. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що компенсація співвласникові може бути надана лише за згодою іншого співвласника, та не встановив чи спроможний співвласник (відповідачка) виплатити компенсацію в рахунок визнання за нею права власності.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 належить 1/4 частин зазначеної квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2015 року посвідченого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою. 
Власником інших 3/4 частини квартири є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2015 року, посвідченого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Комаренко А.М. 
Згідно технічного паспорту спірна квартира має загальну площу 42,25 кв.м., житлову 28,05 кв.м., та складається з двох житлових кімнат площею 12,10 кв.м. та 15,95 кв.м. 
Відповідно до висновку експерта №14 від 05.03.2020 року, складеного ОСОБА_4 , виділ в натурі ј частки квартири АДРЕСА_1 , з дотриманням вимог ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» не надається за можливе , так як співвласнику з часткою ј причитаються приміщення площею 10,56 кв.м., що менше 28 кв.м, регламентованих ДБН.
Відповідно до зазначеного висновку, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 площею приміщень 42,25 кв.м. станом на березень 2020 року становить 660 146 грн. Ринкова вартість ј частки квартири АДРЕСА_1 площею приміщень 42,25 кв.м. станом на березень 2020 року становить 165 037 грн.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Отже за змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.
Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.
Однак за положеннями ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Крім того відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи №6-2925 в постанові від 13.01.2016 року.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на її користь 165 037 грн компенсації вартості ј частини квартири з ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що неспроможність відповідачки за своїм матеріальним станом до сплати компенсації іншому власнику, що визначено Верховним Судом України в постанові від 13.01.2016 року у цивільній справі № 6-2925, як надмірний тягар, сама по собі не може бути підставою для відмови у сплаті такої компенсації.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Слід зазначити, що під час розгляду цивільної справи № 521/2993/13-ц, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, у складі Верховного Суду вважала, що для правовідносин між фізичними особами співвласниками майна про поділ його в натурі або стягненні компенсації, таке поняття як «неспроможність до сплати компенсації» або «надмірний тягар» не може бути застосовано, а підлягає застосуванню принцип пропорційності  інтересів усіх співвласників на володіння і користування спільним майном, або отримання справедливої компенсації частки у цьому майні (ухвала КЦС ВС від 14.12.2019 року).
       Зазначена справа була передана на розгляд до Великої Палати Верховного Суду з постановленням питання про відхід від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року №6-2925цс15 в частині необхідності при розгляді позовів заявлених з підстав статті 364 ЦК України врахування можливості сплати такої компенсації частки вартості майна без відчуження спірного майна, та що відчуження такого майна є підставою для відмови у позові оскільки таке відчуження є для відповідачів надмірним тягарем.
       Проте, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 року виснувала, що відступ від висновку Верховного Суду України, викладеного у його постанові від 13 січня 2016 року № 6-2925цс15, є передчасним. З контексту судового рішення вбачається, що суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії зважати на об`єктивну можливість відповідача-співвласника майна сплачувати компенсацію іншому співвласнику у визначеному розмірі. Тобто дотримання критеріїв, встановлених Верховним Судом України при розгляді справ за позовами, заявленими з підстав статті 364 ЦК України, зокрема щодо спроможності виплати компенсації, є обов`язковим.
       В подальшому, Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду, при розгляді справ зазначеної категорії неодноразово зазначав про необхідність судами встановлення такої обставини, як спроможність інших співвласників виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (постанова від 19 червня 2019 року в справі № 752/10312/14-ц,постанова від 18 грудня 2020 року в справі № 303/6593/16-ц, постанова від 28 січня 2021 року в справі №333/1028/18).
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не встановив усі обставини, що мають значення для вирішення даного спору. 
       Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 працює вчителем, її дохід складає близько 8000 грн на місяць, вона проживає з чоловіком, який працює в школі охоронником та отримує мінімальну заробітну плату встановлену законом. Отже, дохід її сім`ї не дозволяє сплатити позивачці її частку в спірному майні без відчуження цього майна (квартири).
Даних про наявність у відповідача будь-яких інших доходів матеріали справи не містять.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови    в задоволенні позовних вимог, оскільки  ОСОБА_3 не довела, а суд не встановив, що ОСОБА_1 згодна та спроможна сплатити відповідну грошову компенсацію позивачці, що унеможливлює задоволення позовних вимог. Сам факт наявності у відповідачки іншого житла не свідчить про можливість ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_3 165 037 грн грошової компенсації за її частку. Твердження позивачки, що спірна квартира використовується для здачі житла в оренду, є припущенням та не підтверджуються належними доказами. Також не підтверджені належними доказами доводи позивачки про наявність перешкод з боку відповідачки щодо користування своєю часткою в нерухомому майні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 березня 2021 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова