Дата документу 26.01.2021 Справа № 334/5408/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/5408/16                                        Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
№ 22-ц/807/220/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Друга запорізька нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Друга запорізька нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що з травня 1998 року вона почала проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, піклувалися один одним впродовж вісімнадцяти років. За час фактичного проживання однією сім`єю між Позивачем та ОСОБА_5 склалися подружні стосунки, вони були пов`язані спільним побутом, несли взаємні права та обов`язки, спільно відвідували родичів, як на свята, так і з приводу підтриманням родинних стосунків. В 2003 році позивачка разом з ОСОБА_5 переїхали з належного їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 В 2006 році ОСОБА_1 за спільною згодою з ОСОБА_5 продала належний їй будинок АДРЕСА_1 , а виручені кошти використала в інтересах спільного з ОСОБА_5 побуту.
З 2010 року у позивачки розвилась хвороба органів зору, внаслідок чого в 2012 році вона втратила зір на одне око та частково працездатність, потребувала стороннього догляду. На підставі нейрон-офтальмологічного МСЕК 24.04.2016 року позивачці було встановлено 1 групу інвалідності, згідно довідки до акта МСЕК серії АВ № 0669856 та довідкою о/р № 608768 від 29.06.2016 року. ОСОБА_5 , як чоловік здійснював за нею необхідний догляд та надавав матеріальну і моральну підтримку позивачці. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. На час його смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та фактично проживав в квартирі АДРЕСА_2 , яка входить до спадкового майна та впродовж останніх десяти років є єдиним помешканням позивачки.
Спадкоємцями за законом, після смерті ОСОБА_5 є його мати - ОСОБА_2 , його син - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 .
Встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 позивачці необхідно для прийняття спадщини після його смерті, як спадкоємиці четвертої черги, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до час відкриття спадщини, оскільки в позасудовому порядку це зробити ОСОБА_1 не має неможливості.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років (з травня 1998 року до часу відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), визнати за ОСОБА_1 право на прийняття спадщини разом із спадкоємцями першої черги, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та встановити для неї додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 02.03.2016р. (а.с.4).
Спадкоємцями за законом, після смерті ОСОБА_5 є його мати - ОСОБА_2 , його син - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 , які звернулись до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_2. 13.07.2016 року була заведена Спадкова справа № 154/2016р., після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . (а.с. 98-106).
До спадкового майна належить квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва № 3237 про право власності на житло від 28.10.1993 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів, реєстраційний запис № 35746 від 09.12.1993 р. в реєстраційній книзі №208 (а.с.104). 

Позивач не лише просила визнати її членом сім`ї померлого, а й змінити черговість спадкування.
Судом першої інстанції проаналізовані доводи сторін та надані ними докази.

Зокрема, суд виходив з того, що позивачкою не надано достатніх переконливих доказів на підтвердження проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, а крім зазначеного, навіть у разі доведеності такого факту, позивач не може бути спадкоємцем порядд зі спадкоємцями першої черги з огляду на те, що відсутні жодні фактичні обставини, які надавали їй таке право.

Так, відповідно до статті 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину. 

Фізична особа, яка є спадкоємцем наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом з спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 

Отже закон надає право спадкоємцеві наступних черг вимагати зміни черговості спадкування лише у разі доведення факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

За обставинами даної справи таких фактів не було встановлено та позивач навіть не посилилися на ни, навпаки, зазначаючи про те, що це спадкодавець допомагав їй та опікувався нею, позаяк вона через хворобу органів зору втратила зір не одне око та часткову працездатність, і саме вона потребувала стороннього догляду. 

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено1 лютого 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков