УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/22953/20
Провадження № 22-ц/4820/412/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
 
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
                        секретар судового засідання Кошельник В.М.,
                        з участю апелянта та його представника, відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 21 січня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з вказаним позовом до відповідача, зазначав, що він та ОСОБА_2 перебували в незареєстрованому шлюбі та проживали в м. Кінгісепп Ленінградська область Російська Федерація, у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Оскільки позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, у свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком записано ОСОБА_4 . 
Пізніше сторони разом з донькою переїхали на територію України, де проживають по сьогоднішній день за адресою: АДРЕСА_1 . 
14.06.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 
Тому просив визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , народженої в місті Кінгісепп Ленінградської області Російської Федерації громадянкою Російської Федерації ОСОБА_2 . 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2021 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду як незаконну, прийняту з порушенням норм матеріального, процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, зазначивши метою позову набуття дитиною громадянства України, тоді як метою є визнання позивача батьком дитини. Позивач як громадянин України, який проживає у місті Хмельницькому, відповідно до вимог ЦПК України звернувся до Хмельницького міськрайонного суду. Оскільки шлюб між сторонами не був зареєстрований, відповідачка у зв`язку з необізнаністю при реєстрації народження дитини вказала прізвище у графі батько - ОСОБА_4 , тобто, за прізвищем матері.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник, а також відповідачка просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за законодавством України.
Проте такого висновку суд дійшов за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим ухвалу суду слід скасувати. 
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянами Російської Федерації.
Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» ( далі - Закон № 2709-15) цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом:  визначення застосовуваного права;  процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;  підсудність судам України справ з іноземним елементом.
Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (стаття 3 Закону № 2709-15) .
Згідно з ч. 1 ст. 11  Закону № 2709-15 суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 16  Закону № 2709-15 особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно з ст. 65 Закону № 2709-15 встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 Закону № 2709-15 суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках :
- якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи – відповідача; 
- якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.
Згідно з статтею 31 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом України N 240/94-ВР від 10.11.94 року, в становлення і заперечення батьківства або материнства визначається за законодавством Договірної Сторони, громадянином якої дитина є за народженням. 
Відповідно до ч. 1 ст. 20 вказаної Конвенції, що є міжнародним договором, який регулює питання правового захисту громадян Договірних Сторін, в тому числі й України та Російської Федерації, зокрема, у цивільних справах, якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в 
суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія. 
Отже, норма ч. 1 ст. 20 Конвенції, що цілком  узгоджується з  нормою  пункту  2 ч. 1 ст. 76 Закону № 2709-15, встановлює підсудність судам України справ за позовами до осіб, які мають місце проживання на території України, незалежно від громадянства цих осіб – відповідачів.
ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою проживає відповідачка ОСОБА_2 , з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2006 року, а також її донька ОСОБА_3 відповідно до довідок Управляючої муніципальної компанії «Дубове» № 19 від 30.01.2018 року та № 29 від 23.01.2019 року. 
Отже, сторони мають місце проживання на території України, в м. Хмельницький, тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що розгляд даної справи не належить до юрисдикції судів України, і що такий спір не може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.
Суд першої інстанції помилково не застосував норми ст. 497 ЦПК України, ст. 76 Закону № 2709-15, ст. 20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах і не врахував, що позивач, скориставшись своїм правом, звернувся до суду із дотриманням встановленої законом підсудності. 
Вказана справа належить до територіальної юрисдикції Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. 
За цих обставин ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2021 року слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

 
Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року.

 
Судді                                                                 Л.М. Грох

       Р.С. Гринчук

       А.М. Костенко