Єдиний унікальний номер 243/5422/16-ц 
Номер провадження 22-ц/804/216/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем України

04 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:
суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в місті Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи, що виникла з кредитних правовідносин за  позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського  міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року (головуючий у суді першої інстанції Дюміна Н.О.),-

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 04 липня 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» /надалі Банк/ просило суд стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 54068,78грн, з яких заборгованість за кредитом 14 604,26грн, заборгованість по процентах за користування кредитом 36 495,14грн, заборгованість за пенею та комісією 156,58грн, 250,00грн штраф (фіксована частина) та 2 562,80грн штраф (процентна складова). Існування такої заборгованості Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань взятих на підставі кредитного договору від 22 січня 2010 року, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 15000,00грн під 30% річних згідно «Тарифів банку» і «Правил користування платіжною карткою», які було викладено на сайті Банку та зміненої Банком відсоткової ставки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг на рівні 34,80% річних з 01 вересня 2014 року і 43,20% з 18 квітня 2015 року.

Рішенням Слов`янського  міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року частково задоволено позовні вимоги. 
Згідно рішення суду позивачем підтверджені обставини щодо існування договірних відносин між Банком та ОСОБА_1 про отримання 22 січня 2010 року кредитних коштів в сумі 2000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки.
Також на думку суду охоплювалися умовами договору дії Банку щодо одностороннього збільшення кредитного ліміту до 15 000,00грн з 02 липня 2013 року та згідно висновків суду підтверджені обставини з приводу того, що 22 січня 2010 року в Заяві сторони погодили умови щодо отримання коштів на строк дії картки до червня 2015 року та  дійшли згоди з приводу щомісячної сплати відсотків на рівні 30% річних.
Суд першої інстанції вважав що наведених зобов`язань позичальник не виконала, з огляду на що утворилася заборгованість, з урахуванням строків позовної давності та обставин щодо останнього погашення ОСОБА_1 коштів за кредитом 19 січня 2012 року, та суд стягнув заборгованість за кредитом в розмірі 4893,93грн і відсотки в сумі 10994,59грн за період з 04 липня 2013 року (три роки що передували зверненню Банку до суду) по 01 червня 2015 року (строк дії договору). 
В задоволені вимог про стягнення кредиту в розмірі 9710,33грн (за період з 01 червня 2015 року по 04 липня 2016 року) і процентів в сумі 25500,55грн суд відмовив через пропуск строків позовної давності.
Також згідно висновків суду оскільки м. Краматорськ є територією де проводилась антитерористична операція відповідач звільнена від сплати Банку пені, комісії та штрафів.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду  та ухвалити нове, яким відмовити в позові. В обґрунтування скарги заявник посилалася на те, що висновки суду з приводу досягнення між Банком та позичальником згоди з таких істотних умов кредитного договору як розмір кредиту, відсоткової ставки, пені, комісії та штрафів не відповідають обставинам справи, оскільки Банк не довів що мало місце приєднання ОСОБА_1 до Тарифів банку», «Правил користування платіжною карткою» чи Умов та правил надання банківських послуг.  
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, оскільки Банк пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення кредиту.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відзив не надходив. 

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В копії Заяви Банку датованій 22 січня 2010 року, на першому листі в розділі «1.Персональні дані» відображена інформація щодо ОСОБА_2 , однак відсутня можливість упевнитись що саме зазначена особа підписала заяву в частині відомостей викладених в розділі «4.Додаткові відомості», в якому обумовлено бажаний кредитний ліміт в розмірі 4000,00грн і йдеться про ознайомлення ОСОБА_2 з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку та викладено прохання  відкрити рахунок і надати відповідні послуги, оскільки в графі «Клієнт» міститься підпис без вказівки ким даний підпис вчинено; розділ «5.Банківські послуги» в якому відображена інформація про кредитний ліміт в сумі 2000,00 валюта UAN, з базовою процентною ставкою за кредитом на рівні 2,5% на місяць і розділ «6.Відмітки банку» в якому зазначений номер картки НОМЕР_1 містить тільки підписи осіб з відмітками що це працівники Банку, без погодження з позичальником /а.с.6/.

Умови і Правила надання банківських послуг надані Банком не містить жодної відмітки про ознайомлення з ними ОСОБА_3 та підпису останньої /а.с.7-12/.

В розрахунку наданому Банком зазначено що за договором від 22 січня 2010 року, укладеним між Банком та клієнтом ОСОБА_3 , станом на 31 травня 2016 року мається заборгованість в загальному розмірі 54 068,78грн, з яких заборгованість за кредитом 14 604,26грн, загальний залишок заборгованості за відсотками 36 495,14грн (30% річних з 22 січня 2010 року, 34,80% річних з 01 вересня 2014 року і 43,20% річних з 18 квітня 2015 року), заборгованість за пенею та комісією 156,58грн, штрафи - 250,00грн (фіксована частина) та 2 562,80грн (процентна складова) /а.с.4-5/.

Банківська Виписка за період з 01 січня 1999року по 28 червня 2020 року містить інформацію про те, що ОСОБА_1 користувалася картками Банку, а саме за:
- карткою НОМЕР_2 перша банківська операція від 21 січня 2012 року видача готівки, та по карті здійснювались банківські операції в тому числі надходження готівки за платіжними картками та залишок після останньої службової операції 18 липня 2015 року  «-26176,78грн» та вже станом на 29 червня 2019 року (остання операція автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки 26**03) зазначено залишок «-577681,22грн»;
- карткою 9992….9660 за період з 27 червня 2019 року по 30 червня  2019 року малось три банківські операції «автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки НОМЕР_3 » та залишок становив «-577673,23грн»;
- карткою 5577….0980 від 10 січня 2020 року отримано зниження кредитного ліміту «0,00» та залишок після операції становив «-939428,12грн»;
- карткою 5577….6450 в період часу 22 січня 2010 року встановлено кредитний ліміт «2000,00» та за період часу з 23 січня 2010 року по 11 лютого 2010 року здійснювались банківські операції видача готівки в сумі 1000,00грн та 600,00грн і 18 лютого 2010 року погашення заборгованості за договором в розмірі 200,00грн, залишок після операцій «-1464,00»; ----- 01 березня 2010 року встановлено кредитний ліміт «1470,00» та 24 березня 2010 року здійснювались банківські операції надходження готівки «150грн» та нарахування відсотків за кредитним лімітом «74,28грн» залишок після операції «-1388,28грн»; ------ 02 квітня 2010 року зменшено кредитний ліміт до «1320,00» та в період часу з 19 квітня 2010 року по 11 листопада 2010 року здійснювались банківські операції в тому числі погашення заборгованості по договору, видача готівки, нарахування відсотків за кредитним лімітом та надходження готівки, залишок після останньої операції від 11 листопада 2010 року становив «-999грн»; ------ 24 листопада 2010 року збільшено кредитний ліміт до «1520,00» та в період часу з 24 листопада 2010 року по 03 грудня 2010 року здійснювались банківські операції видача готівки та нарахування відсотків за кредитним лімітом, залишок після останньої операції від 03 грудня 2010 року становив «-1441,88грн»; ------ 24 грудня 2012 року збільшено кредитний ліміт до «1720,00» та в період часу з 24 грудня 2010 року по 22 січня 2011 року здійснювались банківські операції в тому числі погашення заборгованості по договору, видача готівки, нарахування відсотків за кредитним лімітом, залишок після останньої операції від 21 січня  2011 року становив «-1529,68грн»; ------ 22 січня 2011 року збільшено кредитний ліміт до «1920,00» та в період часу з 31 січня 2011 року по 26 березня 2012 року здійснювались банківські операції в тому числі погашення заборгованості по договору, видача готівки, нарахування відсотків за кредитним лімітом та надходження готівки, залишок після останньої операції надходження готівки від платника ОСОБА_2 кредитна частина станом на 19 січня 2012 року становив «-1484,69грн», далі до 22 липня 2012 року було тільки нарахування процентів за кредитним лімітом та службові операції банку з приводу переведення незначних сум на картку; ----- на час збільшення кредитного ліміту 22 липня 2012 року до «2000,00» здійснювалось тільки нарахування відсотків за кредитним лімітом, остаток після останньої операції «-1890,97грн»; ----- на час збільшення кредитного ліміту 17 жовтня 2012 року до «4000,00» здійснювалось тільки нарахування відсотків за кредитним лімітом, остаток після останньої операції «-3232,36грн»; ----- на час збільшення кредитного ліміту 27 грудня 2012 року до «8000,00» здійснювалось тільки нарахування відсотків за кредитним лімітом, остаток після останньої операції «-5828,97грн»; ----- на час збільшення кредитного ліміту 02 липня 2013 року до «15000,00» здійснювалось тільки нарахування відсотків за кредитним лімітом, списання процентів за кредитним лімітом і нарахування штрафів за прострочення кредиту та ще автоматичне погашення простроченої заборгованості Банком з карти НОМЕР_4 , остаток після останньої операції «-1076575,91грн» /а.с.112-116/.

Довідка Банку без номеру та дати видачі, містить інформацію про те, що мала місце зміна умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 по рахунку НОМЕР_1 що стартував з 22 січня 2010 року, а саме: 22.01.2010 встановлено кредитний ліміт 2000,00грн, 01.03.2010 року кредитний ліміт знижено до 1470,00грн, 02.04.2010 року кредитний ліміт знижено до 1320,00грн, 24.11.2010 року кредитний ліміт збільшено до 1520,00грн, 24.12.2010 року кредитний ліміт збільшено до 1720,00грн, 22.01.2011 року кредитний ліміт збільшено до 1920,00грн, 21.07.2012 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00грн, 16.10.2012 року кредитний ліміт збільшено до 4000,00грн, 27.12.2012 року кредитний ліміт збільшено до 8000,00грн та 02.07.2013 року кредитний ліміт збільшено до 15000,00грн /зворотна сторона а.с.116/.   
  
Інша довідка Банку без номеру та дати видачі, містить інформацію про те, що між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номеру за яким було видано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 дата відкриття 22 січня 2010 року термін дії 12/11 та  НОМЕР_5 дата відкриття 19 травня 2011 року термін дії 06/15  /а.с.118/. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведені обставини щодо неналежного виконання зобов`язань взятих на себе за кредитним договором з боку позичальника, однак стягувачем пропущено строк позовної давності.

Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені та допустив порушення норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України-ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Розроблені Банком умови договору приєднання повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що інша сторона договору лише приєднується до тих умов, з якими вона ознайомлена.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включено до тексту заяви (кредитного договору), а саме встановлення обставин про погодження сторонами таких умов і  додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Вираження волі ОСОБА_1 відбулось вчиненням певних дій, складанням та підписанням Заяви Банку датованої 22 січня 2010 року, відповідно до змісту якої, в частині умов що були погоджені позичальником, йшлося тільки про бажаний кредитний ліміт в розмірі 4000,00грн, а отже мало місце втілення волі позичальника у письмовому вираженні тільки в цій частині. 

Суд апеляційної інстанції виходить з аналізу наданих Банком письмових доказів в сукупності та вважає що Банківська Виписка за період з 01 січня 1999року по 28 червня 2020 року,  містить інформацію про те, що ОСОБА_1 користувалася карткою Банку за номером НОМЕР_1 за якою станом на 22 січня 2010 року встановлено кредитний ліміт «2000,00» і наведена інформація повністю узгоджується із Заявою Банку датованою 22 січня 2010 року та розділом «6.Відмітки банку» заповненому працівником Банку в якому зазначений саме  номер цієї картки НОМЕР_1 та працівником Банку самостійно визначено кредитний ліміт саме в розмірі 2000,00грн.

Та беззаперечною є та обставина, що ОСОБА_1 скористалася наданою карткою та зняла кошти в сумі 1600,00грн (1000,00грн + 600,00грн), також підтверджено що саме за цією карткою було погашення за договором та Банківська виписка містить інформацію про те, що мало місце саме погашення заборгованості по кредитному ліміту.

Отже зміст зобов`язання в наведеному договорі викладено досить обмежено, оскільки системний аналіз Заяви Банку датованої 22 січня 2010 року дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до досягнення домовленості з приводу отримання ОСОБА_1 коштів в межах наданого кредитного ліміту 2000,00грн. 

За обставинами у даній справі, які підтверджені сукупністю письмових доказів, ОСОБА_1 отримала кошти на підставі кредитного договору Заяви Банку від 22 січня 2010 року, які не повернула в загальному розмірі 1484,69грн, що підтверджується Банківською випискою після останньої операції «надходження готівки від платника ОСОБА_2 кредитна частина» від 19 січня 2012 року.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо погодження з позичальником ОСОБА_1 умов договору з приводу суми кредиту у вигляді кредитного ліміту 1470,00грн, 1320,00грн, 1520грн, 1720грн, 1920грн, 4000,00грн, 8000,00грн та з 02 липня 2013 року - 15000,00грн, та умов про розмір процентної ставки за цим договором на рівні 30% річних з 22 січня 2010 року, 34,80% річних з 01 вересня 2014 року і 43,20% річних з 18 квітня 2015 року, – дії позивача щодо зміни умов та одностороннє тлумачення істотних умов не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції приходить до переконання що односторонні дії Банку, який кожного разу збільшував кредитний ліміт на величину нарахованих відсотків, а в подальшому на розмір штрафів і пені, не виплачуючи позичальнику жодних грошових сум не охоплюється поняттям кредитного договору яке містить чинне цивільне законодавство України.

Згідно висновків апеляційного суду без фактичного передання ОСОБА_1 інших коштів окрім підтвердженої суми 1484,69грн чи надання фактичної можливості скористатися такими коштами, дії Банку щодо збільшення кредитного ліміту на розмір нарахованої заборгованості по процентах не можуть трактуватись як позика, з огляду на що позовні вимоги Банку про стягнення 14604,26грн в якості заборгованості за кредитом жодним чином не підтверджено. 

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність невиконаного з боку ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором в частині погашення кредиту в загальному розмірі 14604,26грн (4893,93грн + 9710,33грн (за період з 01 червня 2015 року по 04 липня 2016 року) не відповідають обставинам справи.

Також, не узгоджуються з вимогами законодавства висновки суду першої інстанції, котрий говорячи про обґрунтованість вимог в частині процентів, пені та штрафів, а також строків зобов`язання фактично вирішував спір відповідно до тих положень, які містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг з якими позичальника не було ознайомлено та які остання не погоджувала.

Відсутні докази направленості волі ОСОБА_1 та погодження сторонами договору умов відображених в Правилах надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма умовами договору. Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість Банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. 

Відсутні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодилася з умовами щодо порядку погашення кредитної заборгованості та строку повернення кредиту.

Зазначення в заяві про ознайомлення позичальника з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування процентів за користування коштами, пені, комісії та штрафів та встановлені обставини дають підстави для висновку відмінного від того до якого дійшов суд першої інстанції. 

Також апеляційний суд вважає, що Банк не надав доказів з приводу того, що в межах даного кредитного договору (заяви Банку датованої 22 січня 2010) сторонами було погоджено надання ОСОБА_1 іншої картки Банку за номером НОМЕР_5 дата відкриття 19 травня 2011 року з терміном дії до 06/15 – в період дії картки НОМЕР_1 та жодна із банківських операцій за карткою 5457….3233 не вказувала на кредитні відносин що становлять предмет даного спору; також зазначені в ній суми не співвідносять із Банківською випискою, розрахунком заборгованості чи Заявою Банку датованою 22 січня 2010.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частини 5 статті 81 ЦПК України/.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив сторонам права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їх прав, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак сторони жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог та заперечень не надали. 

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

З приводу часткового виконання умов Кредитного договору з боку позичальника і часткової сплати сум кредиту, суд апеляційної інстанції вважає що такі дії охоплюються поняттям кредитного договору, однак по своїй суті не замінюють його умов щодо порядку погашення і строків сплати коштів, та не є належним свідченням того, що позичальник погодив саме ті умови про які зазначав Банк. 

На рахунок доводів відповідача про пропуск Банком строків позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, апеляційний суд приходить до переконання що сторони кредитного договору не погодили строк виконання зобов`язання за договором та оскільки фактично отримані і використані позичальником кошти у добровільному порядку Банку не повернуті, останній згідно частини 2 статті 530 ЦК України, яка проголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час – вправі вимагати захисту своїх прав через суд з моменту звернення з такою вимогою.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків суду, обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку  заборгованості за кредитом у розмірі 1484,69грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог банку судові витрати понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а розмір судового збору при зверненні з апеляційною скаргою складав 2067,00грн, то з Банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця, а саме 1797,42грн судового збору за апеляційну інстанцію, та з ОСОБА_1 на користь Банку 52,81грн судового збору за суд першої інстанції. 
Отже сума, що підлягає стягненню з Банку на користь ОСОБА_1 складає 1 744,61грн (1797,42грн -52,81грн)

Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00грн не підлягають задоволенню з огляду на положення статті 137 Цивільного процесуального кодексу України-ЦПК України, оскільки відсутній договір про надання правничої допомоги з доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною.

Разом з тим, з відповідача ОСОБА_1 відповідно до положень статей 138-140 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати, що пов`язані з явкою до суду та вчиненням дій, необхідних для розгляду справи в розмірі 130,00грн.

Керуючись статтями 137-140, 368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Слов`янського  міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредит в розмірі 1484(одна тисяча чотириста вісімдесят чотири) 69грн та витрати, що пов`язані з явкою до суду та вчиненням дій, необхідних для розгляду справи в розмірі 130(сто тридцять),00грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 744,61грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року. 

Судді: