СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р.                                                                       Справа № 917/1543/20  

     Колегія   суддів  у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя  Чернота Л.Ф., 
за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.,
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився,
відповідача – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”, м. Полтава, (вх.№144 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.2020 (повний текст рішення складено 25.11.2020, суддя Пушко І.І.) у справі № 917/1543/20 
за позовом Приватного підприємства “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ”, м. Кременчук, Полтавська область, 
до Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”,                             м. Полтава, 
про стягнення 102 062,68 грн, - 

ВСТАНОВИЛА:
Приватне підприємство “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” про стягнення 102 062, 68грн, з яких 54 815, 01грн інфляційні та 47 247, 67грн 3% річних.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснив оплату переданого йому товару у визначений договором строк, тому у позивача виникло право на стягнення з відповідача інфляційних за період з 01.09.2019  по 30.06.2020 та 3% річних за період з 01.08.2019  по 17.07.2020. 
Як вказує позивач, факт порушення грошового зобов`язання встановлений рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/1487/19 від 16.01.2020, яким були задоволені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за інший (попередній) період. 
Позивач зазначає, що заборгованість по договору, включаючи штраф, пеню, 3% річних, інфляційні була погашена відповідачем 17.07.2020.
Отже, з посиланням на постанову Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, де наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, просить стягнути зазначені грошові кошти.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.11.2020 у справі №917/1543/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” на користь Приватного підприємства “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” 47 247, 67грн 3% річних, 39 589, 77грн інфляційних та  1 788, 43грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що вимоги про сплату інфляційних та 3% річних позивач як кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу. Судом встановлено, що за рішенням суду від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 інфляційні стягувалися за період з 01.05.2018 по 30.06.2019, тобто у позивача виникло право нараховувати інфляційні за наступний період вже з 01.07.2019, проте, позивач рахує інфляційні з вересня 2019 оскільки у липні та серпні 2019 мала місце дефляція.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25.08.2020 №924/534/19, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення інфляційних є правомірними на суму 39 590, 21грн за період з 01.07.2019 по 30.06.2020. В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних  відхилені за їх безпідставністю.
Щодо вимоги про стягнення 3% річних на суму 47 247, 67грн з 01.08.2019 по 16.07.2020 суд визнав їх правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.
Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позову про стягнення з Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” на користь Приватного підприємства “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” 47 247, 67грн 3% річних, 39 589, 77грн інфляційних,                   1 788, 43 грн витрат по сплаті судового збору.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що початковою датою розрахунку 3% річних має бути 01.08.2019, а кінцевою – 30.06.2020, оскільки погашення боргу розпочалося з 01.07.2020 і наступні платежі датувалися 08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 17.08.2020, тобто, збільшення заборгованості боргу на 3% річних становитиме 45    096, 50грн, а не 47    247, 67грн, як зазначає позивач.
Крім того, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; вважає, що суд повинен враховувати думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021, визначено колегію у складі: Гребенюк Н.В. – головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” на рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.2020 у справі № 917/1543/20. Встановлено строк до 16.02.2021 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2093 від 17.02.2021), зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних перевірені судом першої інстанції з урахуванням зауважень відповідача. На думку позивача, дії відповідача спрямовані на здійснення перешкод по іншій справі за участю цих же сторін. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого господарського суду від 25.11.2020 у справі №917/1543/20 – залишити в силі. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 (з урахуванням  ухвали Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2021 про виправлення описки) справу № 917/1543/20 призначено до розгляду на 02.03.2021 о 12:30 год. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача, Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” про участь в судовому засіданні 02.03.2021 о 12год 30хв у справі № 917/1543/20 у режимі відеоконференції.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 розгляд справи відкладено на  16.03.2021 о  12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект  Незалежності, 13, 1-й  поверх, зал засідань №117. Попереджено, що неявка сторін або інших учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”, про участь в судовому засіданні 16.03.2021 о 12год 30хв   у справі № 917/1543/20 у режимі відеоконференції через відсутність технічної можливості проведення відеоконференцзв`язку у визначених заявником судах, а саме: у Господарському суді Полтавської області, Полтавському апеляційному суді, Полтавському окружному адміністративному суді, про що свідчить довідка статистично-інформаційного відділу Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 №12-41/29.
У судове засідання Східного апеляційного господарського суду 16.03.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, і неявка представників сторін не перешкоджає розгляду скарги, а також з огляду на встановлений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду скарги на рішення суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, і доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Як вбачається із матеріалів справи, 20.03.2018 між ПП "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" (позивач, за умовами договору - постачальник) та ДП "Полтавський облавтодор" ВАТ "Автомобільні дороги України" (відповідач, за умовами договору - покупець) був укладений договір купівлі-продажу (поставки) товарів №04/18-Б (далі - Договір).
Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне :
- в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари Код ДК 021:2015 44113610-4 Бітум (Бітум БНД 60/90(70/100) ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" (надалі іменується - Товар);
- найменування (номенклатура, асортимент) Товару: бітум БНД 60/90 (70/100). Кількість Товару, що підлягає поставці згідно умов цього Договору становить 1 000, 0тн. Кількість Товару є орієнтовною, остаточна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором визначається, відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього Договору. Покупець на свій розсуд керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку Товару та не зобов`язаний замовляти Товар на всю суму, визначену Сторонами як ціна Договору (пункт 1.2. Договору);
- ціна цього Договору становить 14 490 000, 00грн, у тому числі ПДВ - 2 415 000, 00грн, станом на дату укладення Договору дорівнює загальній вартості Товару (пункт 3.1. Договору);
- загальна вартість Товару за цим Договором складається із вартості кожної партії Товару, поставленої в межах строку дії цього Договору (пункт 3.2. Договору);
- ціна за одиницю товару на момент укладання договору складає 14  490, 00грн/тн з ПДВ (пункт 3.6. Договору);
- розрахунки за поставлений Товар проводяться шляхом: оплати покупцем paxунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у пункті 4.2. Договору, проте у будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі (пункт 4.1. Договору);
- рахунок приймається до оплати при отриманні Товару та всіх документів, що підтверджують належну якість Товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію Товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду Товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом Договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати) (пункт 4.2. Договору);
- сторони свідчать, що Покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий Товар протягом 30-60 банківських днів з моменту отримання від Постачальника документів, зазначений в пунктах 4.1., 4.2. цього Договору, проте, в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених Договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплатити відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання Постачальником взятих на себе зобов`язань (пункт 4.3. Договору);
- платіжні документи за цим Договором оформляються згідно з чинним законодавством із дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номера договору, за яким здійснюється переказ грошових коштів (пункт 4.5. Договору);
- постачальник здійснює поставку Товару на умовах DDP (склад покупця, транспортні витрати за рахунок постачальника). Покупець надає постачальнику письмову заявку. У заявці Покупця вказується: найменування товару; кількість товару; найменування структурного Підрозділу, до складу якого постачається Товар; адреса місця постачання; перелік матеріально-відповідальних осіб, що уповноважені Покупцем одержувати Товар. Постачальник розглядає заявку покупця в 2-денний строк та акцептує її або надає покупцю ґрунтовані заперечення у письмовій формі (пункт 5.1. Договору);
- після передачі Товару та виконання обов`язку з поставки уповноважена покупцем особа підписує видаткові накладні на отриманий товар та передає їх постачальнику. Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі Товару та надання документів, зазначених в пункті 4.2. Договору (пункт 5.3. Договору);
- датою передачі Товару від продавця покупцю вважається дата підписання видаткової накладної на Товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально - відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання Постачальником умов договору (пункт 5.4. Договору);
- покупець зобов`язаний приймати поставлені Товари згідно з видатковими накладними, актом приймання-передачі товару; своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені Товари; належним чином виконувати умови Договору (пункт 6.1. Договору);
- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором (пункт 7.1. Договору);
- порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (підпункт 7.3.1 Договору).
Пунктом 10.1 Договору сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печаткою Сторін і діє до 31.12.2018 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.
Пунктом 10.3 Договору передбачено, що закінчення строку Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.
Зазначений Договір купівлі-продажу (поставки) товарів №04/18-Б від 20.03.2018 підписний сторонами та скріплений їх печатками.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору №04/18-Б від 20.03.2018, якою сторони внесли зміни у пункт 3.6. Договору, зазначивши, що ціна за одиницю товару становить 15 900, 00грн/т з ПДВ , яка розповсюджується на товар, що залишився до поставки в кількості 886, 8тн, а також внесли зміни до реквізитів постачальника.
На виконання умов Договору позивачем було передано у власність відповідача товар на загальну суму 1 640 268, 00грн, у тому числі :
1. по поставці товару за 16.04.2018 на суму 306 028, 80грн з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/71-8 від 13.04.2018; видатковою накладною №2 від 16.04.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №56 від 16.04.2018; рахунком на оплату №3 від 16.04.2018; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №2 від 16.04.2018; паспортом якості №15 від 15.04.2018;
2. по поставці товару за 17.04.2018 на суму 309 796, 20грн з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/73-2 від 17.04.2018; видатковою накладною №3 від 17.04.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №57 від 17.04.2018; рахунком на оплату №4 від 17.04.2018; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №3 від 17.04.2018; паспортом якості №16 від 16.04.2018;
3. по поставці товару за 04.05.2018 на суму 348 339, 60грн з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/83-2 від 03.05.2018; видатковою накладною №11 від 04.05.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №70 від 04.05.2018; рахунком на оплату №12 від 04.05.2018; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №11 від 04.05.2018; паспортом якості №57 від 03.05.2018;
4. по поставці товару за 05.05.2018 на суму 348 049, 80грн з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/83-2 від 03.05.2018 (та ж сама, що й на поставку 04.05.2018); видатковою накладною №12 від 05.05.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №70 від 04.05.2018 (та ж сама, що й на поставку 04.05.2018); рахунком на оплату №13 від 05.05.2018; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 2 від 05.05.2018; паспортом якості №60 від 04.05.2018;
5. по поставці товару за 11.05.2018 на суму 328 053, 60грн з ПДВ, що підтверджується: письмовою заявкою №01-18/88-9 від 10.05.2018; видатковою накладною №19 від 11.05.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №70 від 04.05.2018 (таж сама, що й на поставки 04.05.2018 та 05.05.2018); рахунком на оплату №20 від 11.05.2018; товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) №19 від 11.05.2018; сертифікатом відповідності №UА1.035.0026186-16.
Зазначені обставини були встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 16.01.2020 у справі №917/1487/19, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2020.
При розгляді справи №917/1487/19 судом також встановлено, що у зв`язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу (поставки) товарів №04/18-Б від 20.03.2018 щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості отриманого товару, за ДП “Полтавський облавтодор” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” утворилась заборгованість, про стягнення якої ПП “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” було подано відповідний позов до господарського суду Полтавської області.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вказаним рішенням суду було стягнуто з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" 1    640    268, 00грн основного боргу, 1, 64грн штрафу, 524, 89грн пені, 49 589, 65грн 3% річних за період з 18.07.2018 по 31.07.2019 та 147 907, 79грн інфляційних за період з 01.05.2018 по 30.06.2019, а також 27    574, 38грн судового збору.
Крім того, додатковим рішенням господарського суду Полтавської області від 06.02.2020 у справі №917/1487/19 стягнуто з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" 20    856, 20грн витрат на професійну правничу допомогу.
Усього стягнуто за судовими рішеннями 1    886    722, 55грн.
У подальшому, заборгованість за рішенням суду від 16.01.2020 по справі №917/1487/19, включаючи основну заборгованість по договору, штраф, пеню, 3% річних, інфляційні була погашена відповідачем платіжними дорученнями №1404 від 01.07.2020 на суму 100 000, 00грн, №1419 від 08.07.2020 на суму 100    000, 00грн, №1421 від 09.07.2020 на суму 100 000, 00грн, №1427 від 10.07.2020 на суму 700 000, 00грн, № 466 від 17.08.2020 на суму 886 722, 55грн (а.с. 46-50); усього сума погашення заборгованості складає 1    886    722, 55грн.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням зазначеного рішення суду позивачем нараховано інфляційні за період з 01.09.2019 по 30.06.2020 від суми боргу в розмірі                1 640 268, 00грн на суму 54 815, 01грн, та 3% річних від суми боргу 1    640    268, 00грн за період з 01.08.2019 по 16.07.2020 від суми боргу на суму 47 247, 67грн. 

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.
Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем як покупцем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу (поставки), а саме, несвоєчасною оплатою отриманого товару.
Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 вказаного Кодексу передбачено, що  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
У статті 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При розгляді справи №917/1487/19 судом встановлено, що у зв`язку з порушенням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу (поставки) товарів №04/18-Б від 20.03.2018 щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості отриманого товару, за ДП “Полтавський облавтодор” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” утворилась заборгованість, про стягнення якої ПП “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” було подано відповідний позов до господарського суду Полтавської області.
Як було встановлено судом, вказаним рішенням суду було стягнуто з ДП “Полтавський облавтодор” ВАТ “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" 1    640    268, 00грн основного боргу, 1, 64грн штрафу, 524, 89грн пені, 49 589, 65грн 3% річних за період з 18.07.2018 по 31.07.2019 та 147 907, 79грн інфляційних за період з 01.05.2018 по 30.06.2019, а також 27    574, 38грн судового збору.
Крім того, додатковим рішенням господарського суду Полтавської області від 06.02.2020 у справі №917/1487/19 стягнуто з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Мегаполіс - ХХІ" 20    856, 20грн витрат на професійну правничу допомогу.
Усього стягнуто за судовими рішеннями 1    886    722, 55грн.
Матеріалами даної справи підтверджується, що заборгованість за рішенням суду від 16.01.2020 у справі №917/1487/19, включаючи основну заборгованість по договору, штраф, пеню, 3% річних, інфляційні була погашена відповідачем платіжними дорученнями №1404 від 01.07.2020 на суму 100 000, 00грн, № 1419 від 08.07.2020 на суму 100    000, 00грн, №1421 від 09.07.2020 на суму 100 000, 00грн, №1427 від 10.07.2020 на суму 700 000, 00грн, №466 від 17.08.2020 на суму 886 722, 55грн.
Тобто, фактично повністю погашення заборгованості було здійснено 17.08.2020.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судова колегія зазначає, що відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) і інфляційних не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. 
Поряд з цим, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
З огляду на зазначені вище обставини, з ухваленням рішення від 16.01.2020 №917/1487/19 про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 17.08.2020 (дата останнього платежу з погашення боргу). 
Тож позивач як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення: 3% річних з 01.08.2019 (по 31.07.2019 судом було стягнуто у справі №917/1487/19) до 17.08.2020, і інфляційних з 01.07.2019 (по 31.06.2019 було стягнуто судом у справі №917/1487/19) по 31.06.2020 (оскільки з 01.07.2020 мали місце проплати) 
Перевіривши розрахунок 3% річних, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказаний розрахунок є арифметично правильним, оскільки як вбачається із розрахунку позивача, ним хоча й було здійснено нарахування 3% річних на суму основної заборгованості у розмірі 1    640    268, 00грн, однак, не враховані здійснені відповідачем проплати  від 09.07.2020 на суму 100 000, 00грн та від 10.07.2020 на суму 700 000, 00грн; за серпень 2019 року позивач не здійснює нарахування 3% річних.
Так, з 01.08.2019 по 01.07.2020 розмір усієї заборгованості за рішенням суду у справі №917/1487/19 становив 1    886    722, 55грн; з 01.07.2020 по 08.07.2020 – 1    786    722, 55грн (з урахуванням здійсненої 01.07.2020 проплати на суму 100    000, 00грн), 08.07.2020 - 1    686    722, 55грн  (з урахуванням здійсненої 08.07.2020 проплати на суму 100    000, 00грн), 09.07.2020 - 1    586    722, 55грн (з урахуванням здійсненої 09.07.2020 проплати на суму 100    000, 00грн), з 10.07.2020 по 16.07.2020 – 886    722, 55грн.
Здійснивши власний розрахунок 3% річних, з урахуванням зазначеної позивачем суми заборгованості за період з 01.08.2019 по 08.07.2020 (включно) – 1    640    268, 00грн, 09.07.2020 – 1    586    722, 55грн, а з 10.07.2020 по 16.07.2020 (включно) (згідно зазначеного позивачем періоду у позовній заяві) – 886    722, 55грн, правомірним є нарахування 3% річних у розмірі 46    810, 93грн.
У зв`язку із чим, суд першої інстанції не обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо стягнення 3% річних повністю - 47 247, 67грн за період з 01.08.2019 по 16.07.2020 (згідно зазначеного позивачем періоду у позовній заяві), відтак, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 436, 74грн із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, що так як погашення боргу розпочалося з 01.07.2020 і наступні платежі датовані 08.07.2020, 09.07.2020, 10.07.2020, 17.08.2020, то за цей період не здійснюється нарахування 3% річних, оскільки ці доводи не відповідають чинному законодавству України; 3% річних нараховуються за весь час прострочення, але з урахуванням зменшення заборгованості з огляду на здійснення часткових проплат.
З огляду на зазначені вище обставини, з ухваленням рішення від 16.01.2020 №917/1487/19 про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 17.08.2020 (дата останнього платежу з погашення боргу). 
При цьому, судова колегія зазначає, що посилаючись на те, що за період з 01.07.2020 не здійснюється нарахування 3% річних з огляду на здійснення проплат частинами, апелянт посилається на лист Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 та пункт 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 №14, якими надано пояснення щодо порядку нарахування інфляційних на суму боргу.
Однак, порядок нарахування інфляційних є відмінним є порядку нарахування 3% річних.
Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань”).
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, вимоги про сплату інфляційних та 3% річних кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу. Судом встановлено, що за рішенням суду від 16.01.2020 у справі №917/1487/19 інфляційні витрати стягувалися за період з 01.05.2018 по 30.06.2019, тобто у позивача виникло право нараховувати інфляційні витрати за наступний період вже з 01.07.2019, проте позивач рахує інфляційні з вересня 2019 року.
Судова колегія наголошує, що відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Чинне господарське процесуальне законодавство не передбачає наявності у суду підстав виходу за межі позовних вимог.
Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.
Однак, такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду справи стосуються обсягу захисту порушеного права.    
Як вбачається із позовної заяви, позивачем заявлені межі позовних вимог, зокрема період нарахування інфляційних: з 01.09.2019 по 30.06.2020 на суму боргу у розмірі 1    640    268, 00грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що вимоги про стягнення інфляційних є правомірними в розмірі 39 590, 21грн за період з 01.07.2019 по 30.06.2020. 
Поряд з цим, висновки суду першої інстанції щодо порядку нарахування індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), не спростовують принципу диспозитивності розгляду судами спорів в межах заявлених позивачем вимог.
Тобто, даний порядок нарахування індексу інфляції має бути застосований у межах заявленого позивачем періоду.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних за період з 01.09.2019 по 30.06.2020 на суму боргу у розмірі 1    640    268, 00грн, судова колегія зазначає, що він є арифметично вірним, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 54    815, 01грн інфляційних.
З огляду на викладене, рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 15    224, 80грн слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.
При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У даному випадку апеляційним господарським судом встановлено допущення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, а також здійснено невірний розрахунок інфляційних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, що є підставою для скасування судового рішення у вказані частині.
Щодо доводів апелянта, що судом не взято до уваги його клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Відповідно до статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Малозначними справами є  справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Дана справа є малозначною справою; ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і є незначної складності.
Справа є звичайним розрахунковим спором щодо нарахування 3% річних та інфляційних на суму заборгованості, наявність якої встановлена судом в іншій справі.
Відповідно до положень статті 247 Господарського процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.10.2020 прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі №917/1543/20; постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Згідно матеріалів справи, 22.10.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов разом з  клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (вх.№11774).
Однак, за частиною 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Оскільки у справі одночасно виконуються обидві умови, передбачені частиною 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, викладеного в ухвалі від 13.11.2020, про відсутність підстав для задоволення клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Однак, з огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не  забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, а саме не врахував здійснені відповідачем проплати, та не надав належну правову оцінку матеріалам справи, зокрема заявленим позовним вимогам щодо періоду нарахування інфляційних, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 25.11.2020 у справі №917/1543/20 слід скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 436, 74грн і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а також скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 15    224, 80грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги. В решті рішення місцевого господарського суду від 25.11.2020 у справі №917/1543/20 залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви і апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.
При цьому, судова колегія зазначає, що     при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Згідно матеріалів позовної заяви, позовними вимогами є стягнення 102    062, 68грн (ставка судового збору складає 2    102, 00грн), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 101    625, 94грн, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 2    093, 01грн (пропорційно задоволеним позовним вимогам).
За подання апеляційної скарги на користь апелянта за рахунок позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 9, 83грн (пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 436, 74грн).
Отже, за вирахуванням 9, 83грн з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2    083, 18грн витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 129, 256, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.п.1, 4 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” задовольнити частково.
Рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.2020 у справі №917/1543/20 скасувати  в частині стягнення з відповідача на користь позивача                   436, 74грн і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а також скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 15    224, 80грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги. 
В решті рішення місцевого господарського суду від 25.11.2020 у справі №917/1543/20 залишити без змін.
Викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:
«Позовні вимоги Приватного підприємства “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” задовольнити частково.
Стягнути з Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” (вул. Чорновола, 22-а, м. Полтава, 36039, код ЄДРПОУ 32017261) на користь Приватного підприємства “Торговий дім “Мегаполіс-ХХІ” (вул. Велика Набережна, 51-г, к. 4, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, код ЄДРПОУ 33672324) 46    810, 93грн 3% річних, 54    815, 01грн інфляційних, 2    083, 18грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви
В решті позовні вимоги залишити без задоволення».
Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено   17.03.2021 

Головуючий суддя                                                                              Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                                     О.Є. Медуниця  

Суддя                                                                                                     Л.Ф. Чернота