ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 630/247/18

провадження № 22-ц/818/495/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого -         Пилипчук Н.П.,

суддів -                 Маміна О.В., Кругова С.С.,

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 ;

відповідач -  ОСОБА_2 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму громадян, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 липня 2020 року, постановлене у складі судді Малихіна О.О. в м. Харків, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1  звернулась до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_2 та з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму громадян.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що з 09 липня 1999 року по 23 березня 2011 роки перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 , на утримання якого відповідач на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 червня 2007 року сплачував аліменти у розмірі 1/4 частини від свого заробітку щомісячно. Від моменту настання повноліття дитини відповідач припинив сплачувати аліменти. На теперішній час її син, ОСОБА_3 , є студентом першого курсу Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця та не має власного джерела доходів, бо навчається на контрактній формі. В зв`язку з цим дитина потребує матеріальної допомоги, якої відповідач не надає. ОСОБА_1 , як мати, утримує сина, між тим не в змозі в повній мірі забезпечити потреби сина в період навчання, розмір яких щомісяця складає приблизно 9500,00 грн. Ця сума включає в себе витрати на транспорт, канцелярські товари і підручники - 1200,00 грн., витрати на придбання одягу - 800,00 грн., витрати на оренду житла - 3500,00 грн., витрати на придбання продуктів харчування - 3200,00 грн., а також витрати на оплату навчання - 840,00 грн.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 30 липня 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання повнолітнього сина,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частин від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25 квітня 2018 року до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_3 зареєстрований як ФОП з 04.07.2018 року і припинений 18.03.2020 року, між тим суд не взяв до уваги та не дослідив розмір доходів повнолітньої дитини, яка продовжувала навчання і мала власні доходи, як працююча особа та мала змогу забезпечувати свої потреби і сплачувати податки. Вважає, що законним було б стягнення аліментів з відповідача з того моменту, як ФОП ОСОБА_3 припинив свою діяльність, тобто коли особа дійсно не мала джерела доходу. Вважає, що в даному випадку позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість виплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 1999 року, який було розірвано 05 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданим 23 березня 2011 року відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.

Під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 24 лютого 2000 року Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області.

ОСОБА_6 є повнолітнім та з осені 2017 року являється студентом денного відділення факультету менеджменту і маркетингу Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця, що підтверджується договором про надання освітніх послуг № 2017.03.076.010.6.01.021 від 12 серпня 2017 року та довідкою № 129/20 від 10 квітня 2018 року, виданою деканом факультету. Строк навчання - до 30 червня 2021 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа підприємець з 04.07.2018 року та діяльність його як ФОП припинена 18.03.2020 року.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової  сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження  ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 

Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Обгрунтовуючи свої позовні вимог, позивач посилалась на те, що ОСОБА_3 навчається на денному відділенні, стипендії не отримує та не може офіційно влаштуватися на роботу як найманий працівник, то він потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання. Матір позивача, ОСОБА_1 , працює та надає таку допомогу, оскільки повнолітній син знаходиться на її утриманні, а відповідач такої допомоги на утримання сина не надає.

Частиною другої статті 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має батьків, похилого віку, мешкає разом з батьком, що підтверджується довідкою ВК Люботинської міської ради № 03-10/709 від 27.02.2020 року. 

У відповідача на утриманні є ще неповнолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема, він сплачує за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2015 року аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з 27.11.2014 року.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/10 частин від всіх видів заробітку щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, суд першої інстанції виходив з того, що законом встановлено обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, та у батька є можливість надавати таку допомогу саме в зазначеному розмірі. Суд врахував майновий стан сторін та ОСОБА_3 , факт знаходження на утриманні відповідача батька та іншої неповнолітньої дитини.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що повнолітній син ОСОБА_3 був зареєстрований як ФОП з 04.07.2018 року по 18.03.2020 року, але суд не взяв до уваги та не дослідив розмір доходів повнолітньої дитини, яка продовжувала навчання і мала власні доходи та мала змогу забезпечувати свої потреби і сплачувати податки.

Між тим, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів того, що ОСОБА_3 отримував дохід від підприємницької діяльності, а сам по собі факт реєстрації ОСОБА_3 як фізичної особи-підприємця не може слугувати підставою для зміни або скасування рішення.

Отже, вказані обставини висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30 липня 2020 року залишити без змін. 

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий -                                                             Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                О.В. Маміна

                                                                       С.С. Кругова