Ухвала
 
26січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 463/2494/19
провадження № 61-18825ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Дім», про зобов`язання до вчинення дій, визнання членом сім`ї та за зустрічним позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Львівська міська рада, про виселення із незаконно зайнятого жилого приміщення,  
ВСТАНОВИВ:
16 грудня 2020 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, з пропуском строку на касаційне оскарження. 
Скаржник просив поновити строк на касаційне оскарження посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримано 17 листопада 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк, зокрема, для надання:
заяви про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження в якій зазначити інші підстави для поновлення строку, разом із належними доказами на підтвердження обставин, що перешкоджали подати касаційну скаргу до 11 листопада 2020 року;
підписаної касаційної скарги у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додання до неї копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи;
документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі 5 378, 80 грн.
Скаржника повідомлено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду від скаржника надійшла:
касаційна скарга у новій редакції; 
заява про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження;
клопотання про продовження строку на усунення недоліків в частині сплати судового збору.
В заяві про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що оскаржену постанову було направлено на їх адресу простою поштовою кореспонденцією. На підтвердження того, що оскаржену постанову було отримано саме 17 листопада 2020 року, до заяви додано копію супровідного листа Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, яким направлялася копія повного тексту оскарженої постанови, на якому міститься вхідний штемпель Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17 листопада 2020 року № 1.7-35075-33.
Ураховуючи вищевикладене, скаржник просив визнати поважними підстави для поновлення процесуального строку та поновити строк на касаційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року на підставі частини другої статті 390 ЦПК України. 
Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або 
у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третійстатті 394 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Заява про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається представник скаржників, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Відповідно до пункту першого статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,
Скаржник в касаційній скарзі у новій редакції знову узагальнено посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Пленуму Верховного Суду України. Однак усупереч вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не вказує постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржених судових рішеннях, та не зазначає інші виключні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.
З огляду на зазначене, недоліки вказані в ухвалі Верховного Суду від 28 грудня 
2020 року, не усунуто.
Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження 
у справі.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Поновити Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради строк на касаційне оскарження постанови рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 
2020 року.
Касаційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Дім», про зобов`язання до вчинення дій, визнання членом сім`ї та за зустрічним позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Львівська міська рада, про виселення із незаконно зайнятого жилого приміщення, вважати неподаною та повернути скаржникам.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            Є. В. Краснощоков