ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 12 січня 2021 р. року	Справа № 520/1184/2020	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення по справі  за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від       04.06.2020 року  по справі       №       520/1184/2020
за позовом               Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1        
до              Міністерства юстиції України                         
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 та зобов`язати Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1;
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020р. адміністративний позов Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії  задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1. Зобов`язано Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 . 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020р. апеляційну скаргу  залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року по справі № 520/1184/2020  залишено без змін.
Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2020 р. № 4079/5 після прийняття рішення судом першої інстанції, поновлено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформацію про поновлення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 .
Проте,  діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 була поновлена не у зв`язку з виконанням рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2020р. по справі № 520/1184/2020, а у звязку з тим, що ОСОБА_1 здала іспит, тобто в загальному порядку.
29.12.2020р. до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення по справі, в якій зазначає,  що під час розгляду справи позивач зробив відповідну заяву про те, що в разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, докази понесених позивачем судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення . Вказує, що 18.11.2019 між позивачем та АБ «Сергія Нелюби» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги (далі - Договір). У Додатковому договорі від 28.01.2020 сторони погодили, що дія Договору від 18.11.2019 поширюється на надання професійної правничої допомоги Позивачу під час оскарження протиправної бездіяльності Міністерства юстиції України щодо непоновлення діяльності Позивача як приватного виконавця. Посилається на правову позицію  Верховного Суду, викладену у постановах від 29.10.2018у справі №199/2648/15, від 21.11.2018 року у справі №750/2262/16-ц, від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, від 19.09.2019 у справі №810/2760/17, від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 №823/2638/18, від 04.06.2019 у справі №922/1350/18, від 04.09.2020 у справі №820/4281/17, від 17.12.2020у справі №520/9817/19, від 05.09.2019у справі№826/841/17, від 24.10.2019 у справі №820/4280/19.  Також вказує, що позивач - приватний виконавець ОСОБА_1. та її представник - адвокат Нелюба С.А. є чоловіком і дружиною. Користуючись своїм правом. ОСОБА_1 та Нелюба С.А. 16.03.2020 уклали шлюбний договір, згідного якого, зокрема, на грошові кошти кожного із подружжя (в т.ч.. але не виключно доходи отримані від незалежної професійної діяльності) не поширюється режим спільної сумісної власності, а такі грошові кошти є особистою приватною власністю кожного із подружжя. Вказує, що адвокат Нелюба С.А. виконує повноваження представника Позивача саме на підставі договору від 18.11.2019, укладеного між Позивачем та АБ «Сергія Нелюби» як керуючий адвокатського бюро. Слід зазначити, що кошти, сплачені Позивачем за надання професійної правничої допомоги, були зараховані на рахунок АБ «Сергія Нелюби», що підтверджується матеріалами справи. Тобто, розпорядником вказаних грошових коштів є саме АБ «Сергія Нелюби» як юридична особа, а не фізична особа Нелюба С.А . Виплата дивідендів засновнику бюро - є лише одним із видів витрат адвокатського бюро, поруч із сплатою податків, орендної плати, заробітної плати найманих працівників та інших поточних витрат, пов`язаних із діяльністю юридичної особи. Таким чином, лише частина коштів, сплачених Позивачем, буде виплачена Нелюбі С.А. в якості дивідендів. Зазначає, що позивач надала суду першої та апеляційної інстанції всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу та довів їхній нерозривний зв`язок із справою №520/1184/2020. Ураховуючи викладене, просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Також від представника позивача, до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що  окрім адвоката Нелюби С.А., представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Тітов І.Б. на підставі договору від 22.06.2020 . Проте, адвокат Тітов І.Б. надавав професійну правничу допомогу у формі участі в судовому засіданні, де здійснював представництво інтересів позивача, pro bono, а тому заява про ухвалення додаткового судового рішення стосується виключно стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, наданих адвокатом Нелюбою С.А.
Від Міністерства юстиції України, до суду надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначає, що враховуючи критерії оцінки розмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані послуги щодо складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і їх пов`язаності з веденням справи загалом, можна дійти висновку, що сума судових витрат на правову допомогу є безпідставно завищеною та необґрунтованою. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви про ухвалення додаткового судового рішення по справі, просив її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення по справі, просив її відхилити. Зазначив, що розмір судових витрат за надання правової допомоги не є співрозмірним з ціною позову. Просив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. відмовити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи поданої заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч.3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно пунктів 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 р. № 5076-VI (далі по тексту - Закон України №5076-VI) до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Колегія суддів звертає увагу, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 р. (далі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Згідно зі ст.30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У свою чергу, підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 12, та ст.17 Закону України № 5076-VI є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляло два адвоката : Нелюба Сергій Анатолійович та Тітов Ігор Борисович.
Проте, як зазначив представник позивача,  в додаткових поясненням, адвокат Тітов І.Б. надавав професійну правничу допомогу безоплатно, а тому заява про ухвалення додаткового судового рішення стосується виключно стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, наданих адвокатом Нелюбою С.А. 
Адвокат Нелюба Сергій Анатолійович здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується завіреною копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2247  від 03.07.2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2019 між позивачем та АБ «Сергія Нелюби» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги (далі - Договір).
У Додатковому договорі від 28.01.2020 сторони погодили, що дія Договору від 18.11.2019 поширюється на надання професійної правничої допомоги Позивачу під час оскарження протиправної бездіяльності Міністерства юстиції України щодо непоновлення діяльності Позивача як приватного виконавця.
Позивач - приватний виконавець ОСОБА_1. та її представник - адвокат Нелюба С.А. є чоловіком і дружиною.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та Нелюба С.А. 16.03.2020 уклали шлюбний договір, згідного якого, зокрема, на грошові кошти кожного із подружжя (в т.ч.. але не виключно доходи отримані від незалежної професійної діяльності) не поширюється режим спільної сумісної власності, а такі грошові кошти є особистою приватною власністю кожного із подружжя.
З урахуванням наведеного, шлюбного договору, після сплати ОСОБА_1 коштів за надання правової допомоги, ці кошти не є її власністю.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.
Позивач уклала договір саме з Адвокатським бюро «Сергія Нелюби», а не особисто із адвокатом Нелюбою Сергієм Анатолійовичем.
Адвокат Нелюба С.А. виконує повноваження представника позивача саме на підставі договору від 18.11.2019, укладеного між Позивачем та АБ «Сергія Нелюби» як керуючий адвокатського бюро.
Також колегія суддів зазначає, що кошти, сплачені позивачем за надання професійної правничої допомоги, були зараховані на рахунок АБ «Сергія Нелюби», що підтверджується матеріалами справи. 
Колегія суддів зазначає, що укладення договору про надання правової (правничої) допомоги між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Сергія Нелюби» не суперечить діючому законодавству.
Колегія суддів звертає увагу, що при цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 04.08.2020 р. по справі №810/3213/16.
Колегія суддів зазначає, що в підтвердження витрат на суму на правову допомогу в сумі                7000 грн. представником позивача до суду апеляційної інстанції було надано наступні документи, а саме: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2247 від 03 липня 2018 року ; копія договору про надання правової ("правничої") допомоги від 18.11.2019; копія калькуляції-рахунку №1 від 28.12.2020; копія акту виконаних робіт від 28.12.2020; копія квитанції від 28.12.2020; копія меморіального ордера від 28.12.2020; копія додаткового договору від 28.01.2020; копія додаткового договору від 28.12.2020; копія шлюбного договору від 16.03.2020.
Колегія суддів вважає, що вищевказані документи є такими, що підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Згідно завіреної копії акту  виконаних робіт від 28.12.2020 вбачається, що виконавцем Адвокатом АБ "Сергій Нелюба" було надано наступні послуги:
1. Підготовка тексту відзиву на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України у справі № 520/1184/2020;
2. Підготовка клопотань від 07.09.2020р. та 29.10.2020р. про приєднання до матеріалів справи №520/1184/2020 додаткових доказів;
3. Участь у судовому засіданні 24.12.2020р. у справі № 520/1184/2020.
Відповідно до калькуляції-рахунку №1 від 28.12.2020, загальна вартість наданої професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у вказаній справі складає 7 000 гривень.
Колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 ст.134 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 19.09.2019 р. по справі №810/2816/18 обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів зауважує, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн., вказавши, що заявлений розмір витрат є  завищеним та не є співрозмірним з ціною позову.
Тобто, в розумінні ч.6 ст. 134 КАС України відповідач заявив відповідне клопотання щодо розміру витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 р. по справі №826/9047/16.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 р. по справі № 826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 01.09.2020 р. по справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів, з урахуванням наведеного вище, зауважує, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг АБ "Нелюба Сергій" з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 7000 грн. 00 коп. є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру.
Крім того, як вбгається з матеріалів справи, інтереси Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляло два адвоката : Нелюба Сергій Анатолійович та Тітов Ігор Борисович.
Адвокат Тітов І.Б. надавав професійну правничу допомогу безоплатно. 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання представника позивача про стягнення з  Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Доводи представника позивача про те, що ним було надано всі належні та допустимі докази понесених під час розгляду справи судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп., колегія суддів з урахуванням наведених вище висновків вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи з урахуванням співмірності, участі у розгляді справи другого безоплатного адвоката, суд вважає співмірними витрати позивача на професійну правничу допомогу  на суму 2000 грн. 00 коп. 
Щодо посилань відповідача в запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення на те, що договір від 18.11.2019, від 28.01.2020 та акт виконаних робіт від 28.12.2020 не містять посилань на те, що вартість однієї години витраченого часу коштує 1000 грн., а додатковий договір від 28.12.2020 з посиланням не калькуляцію-рахунку, складений вже після надання правової допомоги, колегія суддів зазначає.
З наданої представником позивача калькуляції-рахунку, вбачається факт того, що вартість одиниці часу (однієї години) складає 1000 грн.
Складення калькуляції-рахунку після надання правової допомоги, не суперечить діючому законодавству.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 19.02.2019 р. по справі №803/1032/18 документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Пунктом 10 частини 3 статті 2 КАС України визначено, що відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення, є одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.
Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Заяву Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення - задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий суддя 	(підпис)	Григоров А.М.	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Подобайло З.Г.    Чалий І.С.  	

Повний текст додаткової постанови виготовлений  18.01.2021 року