П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/5282/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                   суддів  - Кравця О.О,
                                - Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Меламед Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року, прийняте у складі суду судді Біоносенка В.В. в місті Миколаїв по справі за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до    Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 25.04.2013 по 02.07.2018 протиправними та дискримінаційними; 
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області      виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 25.04.2013 по 02.07.2018, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",    з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2013 року по 02.07.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 в частині періоду з 25.04.2013 по 02.07.2018 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з нарахуванням індексації.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції частково, адвокат Меламед Вадим Борисович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, тому просить змінити оскаржуване рішення, доповнивши його в частині зобов`язання відповідача виплатити пенсію позивачці з проведенням компенсації втрати частини доходу.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не поновлення позивачці виплати пенсії за віком та зобов`язання Відповідача поновити позивачці виплату пенсії за віком в частині періоду з 25.04.2013 по 02.07.2018 року відповідно до НОРМ Закону України "ПРО загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з нарахуванням індексації, при цьому суд першої інстанції взагалі не розглянув позовну вимогу стосовно зобов`язання провести виплату пенсії з компенсацією втрата частини доходу. Апелянт вказує, що усунення від розгляду вимоги стосовно проведення виплати пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходу - суперечить судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, зокрема у межах справи №815/1226/18. Апелянт вважає, що право позивача на проведення компенсації втрати частини доходів визначено діючим законодавством, зокрема ч. 2 ст. 46 Закону №1058 - IV.
Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 25.10.2012 року виїхала    на постійне місце проживання до держави Ізраїль. До виїзду за кордон проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
05.05.2018    року позивач через свого представника звернулась до відповідача з заявою про поновлення пенсії за віком.
16.05.2018 року представнику позивача надано відповідь від 08.05.2018 за № 9276/02, в якій позивачу відмовлено в поновленні та виплаті пенсії через те, що позивачем не надано до управління Пенсійного фонду документ, що засвідчував би місце проживання (реєстрації) в Україні та через те, що    позивач проживаючи в іншій країні, повинна подати до    управління Пенсійного фонду України заяву за місцем свого останнього проживання в Україні.
Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивачка звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/18/19 від 24.06.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано неправомірним та скасовано рішення Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області № 9276/02 від 08.05.2018 про відмову в поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області поновити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1    з 03.07.2018 року.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2019    скасовано в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області поновити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 25.04.2013 року по 02.07.2018 року, та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року залишено без змін.
Починаючи з 03.07.2018 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії.
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївської області щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 25.04.2013 по 02.07.2018 протиправними та дискримінаційними, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2013 року по 02.07.2018 року, та з метою належного захисту порушенних парва позивача зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії за віком позивача в частині періоду з 25.04.2013 по 02.07.2018 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з нарахуванням індексації. 
Водночас, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції позовну вимогу про зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з компенсацією втрати частини доходів розглянуто не було.
Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).
Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з п. 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що як вбачається із висновків суду першої інстанції, які в апеляційному порядку не оскаржуються, відповідач вчинив по відношенню до позивача протиправну бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії з 25.04.2013 року по 02.07.2018 року
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року у справі №815/1226/18 сформувала правову позицію щодо застосування норм права у вирішенні спорів пов`язаних із поновленням виплати раніше призначених пенсій громадянам України, які проживають за її межами, де вказала на наступні аспекти.
Так, пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.
Водночас, пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. При цьому, пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.
У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Аналіз зазначених положень статті 46 України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.
Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.
Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права ОСОБА_1 на отримання пенсійних виплат.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим.
Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №815/1226/18  в контексті спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивача підлягає поновленню з дня її припинення її виплати, тобто з 25.04.2013 року з компенсацією втрати частини доходів.
Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, оскільки судом першої інстанції позовну вимогу про зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з компенсацією втрати частини доходів розглянуто не було, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення, доповнивши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції висновком щодо наявності підстав для виплати позивачу недоотриманої пенсії за період з 25.04.2013 по 02.07.2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів,  виклавши абзац третій резолютивної частини рішення суду у відповідній редакції.
Відносно решти висновків суду першої інстанції судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з тим, оскільки апелянтом правомірність висновків суду першої інстанції в іншій частині під сумнів не ставилась, розгляд справи здійснювався у межах апеляційної скарги, у зв`язку з чим в іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Меламед Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року - задовольнити. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії - змінити, доповнивши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції висновком щодо наявності підстав для виплати позивачу недоотриманої пенсії за період з 25.04.2013 по 02.07.2018 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Викласти абзац третій резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у наступній редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 в частині періоду з 25.04.2013 по 02.07.2018 року відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням індексації та нарахуванням компенсації втрати частини доходів.».
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     О. О. Кравець

       Суддя:                                                                                     Л. Є. Зуєва