ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" лютого 2021 р.                                     Справа№ 911/950/16
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Остапенка О.М.
суддів:            Доманської  М.Л. 
          Полякова Б.М. 
 
за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін: 
від позивача: не з`явились
від відповідача: Волощук П.Ю. - довіреність № Др - 138-1220 від 30.12.2020

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.09.2020 року
у справі           №911/950/16 (суддя Лопатін А.В.)
за заявою          Дочірнього підприємства "Києво-Святошинське управління по                                              експлуатації газового господарства" Публічного акціонерного 
                    товариства           по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" в особі 
                    ліквідатора           арбітражного керуючого Макового Олександра Віталійовича 
до                    Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи 
                    "Київоблгаз"
про                     визнання недійсними правочинів
в межах провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз"
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №911/950/16 відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" арбітражного керуючого Макового Олександра Віталійовича про визнання недійсними правочинів.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину ухвалу господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у даній справі шляхом виключення з її змісту певних абзаців.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя  Остапенко О.М.,судді: Доманська М.Л.,Поляков Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 року апеляційну скаргу АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №911/950/16 залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі та встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
28.01.2021 року, згідно відтиску штампу канцелярії суду, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 19.01.2021 року подано заяву із долученням платіжного доручення про доплату судового збору в сумі 6 309,00 грн. 
Ухвалою суду від 01.02.2021 року поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на ухвалу господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №911/950/16, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 18.02.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Представник скаржника в судовому засіданні 18.02.2021 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, змінити мотивувальну частину ухвалу господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у даній справі шляхом виключення з її змісту певних абзаців.
Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Маковий О.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляв. 
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
18.02.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).
Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа №911/950/16 про банкрутство ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", провадження в якій порушено ухвалою суду від 02.06.2016 року за заявою ПАТ НАК "Нафтогаз України".
Постановою господарського суду Київської області від 14.12.2016 року у даній справі боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Макового О.В.
У січні 2020 року арбітражний керуючий Маковий О.В. звернувся до господарського суду Київської області в інтересах ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" із позовною заявою до АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" про визнання недійсними правочинів, а саме договору купівлі-продажу №23/216 від 26.07.2013 року та договору купівлі-продажу №26-2013-003 від 31.10.2013 року, укладених між ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", з мотивів укладення таких договорів боржником із заінтересованою особою щодо боржника, оскільки станом на дату їх укладення ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", який відповідно до таких договорів є покупцем майна, також був єдиним засновником ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", тобто продавця за оскаржуваними договорами.
Таким чином, на переконання ліквідатора банкрута, наявні підстави для визнання спірних правочинів недійсними на підставі ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідачем, в свою чергу, було подано заяву про застосування строку позовної давності.
За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №911/950/16 відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" арбітражного керуючого Макового Олександра Віталійовича про визнання недійсними правочинів.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності заявленої підстави для визнання спірних правочинів недійсним як таких, що укладені боржником із заінтересованою особою, однак відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем, без наведення поважності причин пропуску такого строку.
Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, відповідач зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість, а не з підстав пропуску позивачем строку позовної даності. 
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів вбачає підстави для зміни її мотивувальної частини з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
Згідно ст. 1 наведеного кодексу, заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника;
Правочини, щодо яких є заінтересованість, - правочини, сторонами яких є заінтересовані особи зі сторони боржника, арбітражного керуючого чи кредиторів.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.07.2013 року між ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №23-216, відповідно до умов якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (далі-товар) за номенклатурою, кількістю та ціною згідно специфікації №1, №2 та №3, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість цього договору зазначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.  
Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що продавець протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами цього договору зобов`язаний передати у власність покупця товар та документи, що підлягають передачі разом з товаром (технічний паспорт, сертифікат якості тощо). Порядок передачі товару покупцю визначається за погодженням сторін.
Передача товару продавцем та прийняття товару покупцем засвідчується актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками та скріплюється печатками сторін в день прийняття-передачі товару. Датою поставки товару є дата складання акту приймання-передачі товару (п. 5.2. договору).
Згідно п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представникам та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Сторонами підписано та скріплено відтисками печаток вищевказаний договір.
Продавцем передано, а покупцем прийнято, на виконання вищевказаного договору товар на загальну суму 655472,56 грн., в кількості та за вартістю визначеними специфікаціями № № 1, 2, 3, які є невід`ємними частинами вищевказаного договору, що підтверджується актами від 26.07.2013 року приймання-передачі товару за договором купівлі-продажу від 26.07.2013 року №23-216 (належним чином завірені копії специфікацій та вказаних актів додано до позову) (а.с. 9-31).
Окрім наведеного, 31.10.2013 року між ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №26-2013-003, відповідно до умов якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (далі-товар) за номенклатурою, кількістю та ціною згідно специфікації №1, №2 та №3, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1 договору).
Згідно з п. 2.1. договору загальна вартість цього договору зазначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.  
Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що продавець протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами цього договору зобов`язаний передати у власність покупця товар та документи, що підлягають передачі разом з товаром (технічний паспорт, сертифікат якості тощо). Порядок передачі товару покупцю визначається за погодженням сторін.
Передача товару продавцем та прийняття товару покупцем засвідчується актом приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками та скріплюється печатками сторін в день прийняття-передачі товару. Датою поставки товару є дата складання акту приймання-передачі товару (п. 5.2. договору).
Згідно п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представникам та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Сторонами підписано та скріплено відтисками печаток вищевказаний договір.
Продавцем передано, а покупцем прийнято, на виконання вищевказаного договору товар на загальну суму 1151340,77 грн., в кількості та за вартістю визначеними специфікаціями №№ 1, 2, 3, які є невід`ємними частинами вищевказаного договору, що підтверджується актами від 31.10.2013 року приймання-передачі товару за договором купівлі-продажу від 31.10.2013 року №26-2013-003 (належним чином завірені копії специфікацій та вказаних актів додано до позову) (а.с. 35-48).
Судом першої інстанції під час розгляду справи також було встановлено, що згідно Статуту ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", затвердженого Наглядовою радою ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (протокол від 20.03.2012 року №20/03-2012) (державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 23.10.2012), єдиним засновником ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" є ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз". Дані обставини, а саме, щодо того, що станом на дату укладення оспорюваних договорів, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", який відповідно до таких договорів є покупцем майна, також був єдиним засновником ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", тобто продавця за оскаржуваними договорами, підтверджується, в тому числі відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо боржника.
Таким чином, з аналізу вищевказаного місцевий господарський суд дійшов висновку, що оспорювані договори купівлі-продажу від 26.07.2013 року №23-216 та від 31.10.2013 року №26-2013-003 укладені боржником - ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" із заінтересованою, в розумінні вищенаведених положень Кодексу України з процедур банкрутства, щодо нього особою - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз".
Окрім наведеного, судом було враховано, що станом на дату укладення зазначених договорів, які передбачають відчуження активів боржника на користь заінтересованої щодо нього особи, у ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" була наявна непогашена заборгованість перед, зокрема ДК Газ України НАК Нафтогаз України, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ПАТ Укртрансгаз". 
З огляду на вищенаведене, врахувавши, що вищевказані договори купівлі-продажу від 26.07.2013 року №23-216 та від 31.10.2013 року №26-2013-003, за якими боржником відчужено на користь заінтересованої щодо нього особи майно, тобто на користь особи, яка усвідомлювала фінансовий стан боржника - наявність непогашених боргів, укладені в підозрілий період - протягом трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство, в той час як особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утриматись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів, господарський суд Київської області дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Макового О.В. вимог про визнання договорів купівлі-продажу від 26.07.2013 року №23-216 та від 31.10.2013 року №26-2013-003 недійсними з передбачених положеннями статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства підстав, але відмовив у задоволенні позовних вимог з огляду на пропуск строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем. 
Як зазначив суд, перебіг строку позовної давності розпочався із дати призначення арбітражного керуючого Макового О.В. розпорядником майна боржника, тобто з 02.06.2016 року, а відтак останній звернувся до суду із заявою про визнання недійсними договорів поза межами строку позовної давності (22.01.2020 року), без наведення поважності причин пропуску такого строку
Судова колегія апеляційного господарського суду не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим та таким, що не відповідає вимогам законодавства щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. 
Системний аналіз норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство застосовуються переважно при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові 02.10.2019 року у справі №5006/5/39б/2012.
Разом з тим, 21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства №2597-VIII від 18.10.2018 року, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації. 
З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 року, №31, ст. 440 із наступними змінами).
Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до регулювання згідно з Кодексом України з процедур банкрутства, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №924/159/14, від 11.08.2020 року у справі №904/3457/19 та від 27.08.2020 року у справі №904/4928/17.
Оскільки щодо боржника порушено провадження у справі про банкрутство та в подальшому визнано його банкрутом, і на день введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства боржник перебував на стадії ліквідаційної процедури, то суд першої інстанції здійснив подальший розгляд справи відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, під час прийняття оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було застосовано положення Кодексу України з процедур банкрутства.
Разом з тим, в цьому конкретному випадку суттєвим є питання дії закону в часі. Такі питання можуть мати найрізноманітніші форми, зокрема, визначення норми закону, яку слід застосувати до спірних правовідносин, які виникли у минулому, але на момент виникнення спору та/або розгляду справи в суді (тривалості відповідної процедури банкрутства) така норма втратила чинність або була суттєво змінена (шляхом розширення або звуження правомочностей будь-кого з учасників справи.
Вирішуючи даний спір, обов`язково необхідно враховувати зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми процесуального права, а також аналізувати рішення Конституційного Суду України щодо порядку застосування норми права у часі та вже сформовану практику Верховного Суду із зазначеного питання.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп/1997, від 09.02.1999 № 1-рп/1999, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 5-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у ч. 3 ст. 3 ГПК України, передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява №126/05, п. 102-111).
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року №1-зп/1997, від 05.04.2001 року №3-рп/2001).
У рішенні від 03.10.1997 року № 4-зп/1997 Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".
Конституційний Суд України також дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Як вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ним не передбачено надання зворотньої дії в часі положенням статті 42 цього Кодексу, як і будь-яким іншим положенням Кодексу. З огляду на таке, до договорів, які укладені до моменту набрання чинності КУзПБ застосовуються загальні чи спеціальні норми матеріального права, які визначають підстави недійсності цих договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину) .
Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, в тому числі і Кодексу України з процедур банкрутства, під час розгляду спорів у справі про банкрутство викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 911/956/17. 
Судом встановлено, що на момент укладення у 2013 році та подальшого виконання оспорюваних договорів діяв Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення якого не передбачали такої спеціальної підстави для визнання недійсним договору, як його укладення із заінтересованими особами.
В свою чергу, жодних інших підстав для визнання договору недійсними заявником у своїй заяві не зазначено. 
Таким чином, оскільки станом на час укладання оскаржуваних договорів такої підстави, яку визначив заявник у поданій заяві і яку застосував суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали щодо доведеності підстав для визнання таких договорів недійсними, не існувало, що виключає можливість її застосування під час розгляду даного спору з огляду на принцип незворотності дії закону в часі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу №23/216 від 26.07.2013 року та договору купівлі-продажу №26-2013-003 від 31.10.2013 року, укладених між ДП "Києво-Святошинське управління по експлуатації газового господарства" ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" та АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз", з мотивів укладення таких договорів боржником із заінтересованою особою щодо боржника.
Щодо заяви відповідача про застосування строку  позовної давності до заявлених вимог, судова колегія зазначає, що згідно ч. 1 ст. 261 Кивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тобто, за змістом наведеної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. (Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 25.01.2018 року у справі №910/7394/17 та від 13.03.2018 року у справі №911/1555/17).
За вказаних обставин, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, то в даному випадку відсутні підстави для розгляду заяви відповідача про сплив строку позовної давності та можливого застосування відповідних наслідків.
Згідно ст. 277Господарського процесуального кодексу України підставами для зміни судового рішення є:
1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Як було зазначено вище, приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності заявленої підстави для визнання спірних правочинів недійсним як таких, що укладені боржником із заінтересованою особою, однак відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем, без наведення поважності причин пропуску такого строку.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини щодо відсутності підстав в даному випадку для застосування до спірних правовідносин положень Кодексу України з процедур банкрутство, і як наслідок необґрунтованості позовних вимог, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника про порушення судом норм матеріального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Втім, оскільки вказані порушення суду першої інстанції не призвели до прийняття неправильного рішення про відмову у задоволенні заявлених ліквідатором позовних вимог, наявні правові підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваної ухвали та викладення її в редакції, наведеній у даній постанові, в той час як її резолютивна частина підлягає залишенню без змін. 
Керуючись статтями 255, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" на ухвалу господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №911/950/16 задовольнити.
2.Мотивувальну частину ухвали господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №911/950/16 змінити, виклавши її в редакції, наведеній у даній постанові.
3.Резолютивну частину ухвали господарського суду Київської області від 30.09.2020 року у справі №   911/950/16 залишити без змін.
4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
5. Справу повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови підписано 23.02.2021 року.

Головуючий суддя                                                            О.М. Остапенко 

Судді                                                                                М.Л. Доманська

                                                                                Б.М. Поляков