Ухвала
 
26 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 592/2174/20
провадження № 61-2549ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року у складі судді Князєва В. Б. та постанову Сумського апеляційного суду 
від 02 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 19 березня 2013 року припинено право спільної часткової власності та поділено квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого він став власником квартири АДРЕСА_2 . Указаним судовим рішенням його зобов`язано зробити окремий вихід, однак облаштувати ганок та підхід до квартири він позбавлений можливості, оскільки ОСОБА_1 , власник квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку перешкоджає виконати рішення суду. Земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок № АДРЕСА_1 , знаходиться на території сільськогосподарського технікуму м. Суми та перебуває у спільному користуванні власників квартир, оскільки вона не сформована навколо будинку та право власності на неї не зареєстровано. На цій земельній ділянці, ОСОБА_1 незаконно побудувала паркан, що унеможливлює доступ до його вхідних дверей та обслуговування вікон і стіни, посадила дерева, які затіняють його квартиру.
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 створює йому перешкоди у користуванні належною йому квартирою, позивач просив усунути перешкоди йому у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , а саме: демонтувати незаконно збудований паркан, пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити три дерева і 10 кущів винограду з під його вікон.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.
 
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою 
АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу збудованого паркану, пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити три дерева і 10 кущів винограду з під вікон позивача. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу пристосування для сушки білизни, пристосування до компостування органічних відходів - компостну кучу, прибрати та пересадити три дерева і 10 кущів винограду з під вікон скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. 
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій вона просила скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення 
від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 листопада 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак