Номер провадження: 22-ц/813/2480/21 
Номер справи місцевого суду: 501/860/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/860/20
Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2480/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів – Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Дерезюк В.В.,

учасники справи: 
- заявники – 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою адвоката Сукачова Євгена Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна, витребування майна, за апеляційною скаргою адвоката Сукачова Євгена Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області про відмову в забезпеченні морської вимоги, ухвалена у складі судді Петрюченко М.І. 30 листопада 2020 року

встановив
2.Описова частина
2.1Короткий зміст вимог

13 березня 2020 року адвокат Сукачов Є.С., діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із заявою про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна, згідно якої просить суд: 1) накласти арешт на судно «INA-LOTTE (IMO 9574030)», яке знаходиться на території Морського порту Чорноморськ (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці 6); 2) запропонувати Компанії «БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ (BLUMENTHAL JMK GMBH&CoKG)» внести на депозитний рахунок суду суму в розмірі морської вимоги, з метою найскорішого зняття арешту з судна для продовження його господарської діяльності; 3) заборонити капітану Морського порту Чорноморськ оформлювати і надавати дозвіл на виїзд судна «INA-LOTTE (IMO 9574030)».
Заява про забезпечення морської вимоги обгрунтована тим, що в акваторії морського порту Чорноморськ перебуває судно «INA-LOTTE (ІМО95744030)». Відповідно до роздруківки із міжнародної бази даних суден EQUASIS комерційним менеджером судна «INA-LOTTE (ІМО 9574030)» є - компанія «BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG» (118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767) (далі - Боржник).
В тлумаченнях національного законодавства України та норм міжнародного права, компанія «BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG» (118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767) є судновласником судна «INA-LOTTE (ІМО 9574030)».
04.09.2014 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_4 ) уклав договір про виконання трудових обов`язків на посаді старшого механіка на судні «ANNA-МЕТА, ІМО: 9514406», прапор - Ліберія на строк 5 місяців +/- 1 місяць на вимогу власника.
Комерційним менеджером судна «ANNA-МЕТА, ІМО: 9514406» з листопада 2010 року є - Компанія «БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ» (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG) (118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767), відповідно до інформації із міжнародної бази даних суден EQUASIS.
Під час виконання трудових обов`язків на судні 15.02.2015 року моряк помер. На момент смерті моряка судно перебувало у м. Шанхай, Китайська Народна Республіка.
Встановлено, що причиною смерті моряка є коронарна атеросклеротична хвороба серця, що підтверджується Довідкою про смерть, яка була видана Генеральним консульством України в м. Шанхай, КНР, 02.06.2015 за №61514/36-547-618.
Київським районним судом м. Одеси 07.05.2018 року відкрито провадження по справі № 520/4947/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компанії «АХТЕ ЕЛЬБСТАР ШИФФАРТСГЕС» (ACHTE ELB STAR SCHIFF AHRTSGES), компанії «БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ» (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG), компанії «ПРОФІТ МЕРІТАЙМ ЛІМІТЕД» (PROFIT MARITIME LIMITED), компанії «ГАРД C.A.» (GARD S.A.) про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.
Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в заяві стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить, або унеможливить виконання рішення суду (а. с. 1 – 7).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення морської вимоги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована необґрунтованістю співмірності вартості судна, щодо якого вимагається арешт, простій судна і розмір вимог, які є підставою для з`явлення вимоги (а. с. 96 – 101).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Сукачов Є.С., діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви про забезпечення морської вимоги відмовити на підставі того факту, що судно залишило територію України на момент винесення ухвали Іллічівським міським судом Одеської області від 30.11.2020 року у справі №501/860/20.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального прав.
Апелянт вказує, що: 1) суд застосував тільки норми національного законодавства без застосування норм міжнародного права; 2) помилковим є висновок суду щодо співмірності; 3) на час звернення із заявою судно було єдиним майном боржника, яка знаходилося на території України. Накладення арешту на судно було єдиним ефективним способом захисту порушеного права; 4) суд помилково асоціював арешт судна з обмеженням права власності; 5) на момент звернення з апеляцією судно вже покинуло територію України, а тому відсутні підстави для забезпечення морської вимоги апеляційним судом (а. с. 103 – 109 зворотна сторона).

2.4Рух справи в суді апеляційної інстанції

15 грудня 2020 року адвокат Сукачов Є.С., діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року про відмову в забезпеченні морської вимоги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Сукачова Є.С., діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року про відмову в забезпеченні морської вимоги.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.01.2021 року призначено справу за апеляційною скаргою  адвоката Сукачова Є.С., діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року до судового розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання щодо забезпечення морської вимоги, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Сукачова Є.С., діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

На момент подачі до суду заяви про забезпечення морської вимоги в акваторії морського порту «Чорноморськ» перебувало судно «INA-LOTTE (ІМО95744030)». Відповідно до роздруківки із міжнародної бази даних суден EQUASIS комерційним менеджером судна «INA-LOTTE (ІМО 9574030)» є компанія – «BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG» (118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767) (далі - Боржник) (а. с. 9 - 22).
У позовній заяві про відшкодування шкоди зазначено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шанхай, Китайська Народна Республіка, що підтверджується копією довідки про смерть (а. с. 8). Причиною смерті моряка є коронарна атеросклеротична хвороба серця.
Київським районним судом м. Одеси 07.05.2018 року відкрито провадження по судовій справі № 520/4947/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компанії «АХТЕ ЕЛЬБСТАР ШИФФАРТСГЕС» (ACHTE ELB STAR SCHIFF AHRTSGES), компанії «БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ» (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG), компанії «ПРОФІТ МЕРІТАЙМ ЛІМІТЕД» (PROFIT MARITIME LIMITED), компанії «ГАРД C.A.» (GARD S.A.) про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи (а .с. 32 - 33).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції та мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно до ст. ст. 4, 49 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.
Підстави забезпечення позову у цивільному процесі визначені ст. 149 ЦПК України, а саме - суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини 1, 2 ст. 149 ЦПК України).
За такого інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів також закріплено у ст. 4 ЦПК України.
Крім того, право на ефективний засіб юридичного захисту передбачене ст. 13 вказаної Конвенції.
До такого висновку суд приходить, системно проаналізувавши зміст вказаних норм права, їх розміщення у відповідних розділах ЦПК України.
Як вбачається із заяви про забезпечення морської вимоги 07.05.2018 року Київським районним судом м. Одеси було відкрито провадження по справі № 520/4947/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компанії «АХТЕ ЕЛЬБСТАР ШИФФАРТСГЕС» (ACHTE ELB STAR SCHIFF AHRTSGES), компанії «БЛУМЕНТАЛ ЙМК ГМБХ унд КО КГ» (BLUMENTHAL JMK GMBH&Co KG), компанії «ПРОФІТ МЕРІТАЙМ ЛІМІТЕД» (PROFIT MARITIME LIMITED), компанії «ГАРД C.A.» (GARD S.A.) про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи.
Позивачі у позові посилаються на те, що 04.09.2014 року ОСОБА_3 уклав трудовий договір про виконання моряком трудових обов`язків на посаді старшого механіка на судні «Anna-Meta», IMO: 9514406, прапор Ліберія на строк 5 місяців +/- 1 місяць на вимогу власника.
Комерційним менеджером судна «Anna-Meta», IMO: 9514406 із листопада 2010 року є Компанія «Блументал Ймк Гмбх» унд Ко КГ (Blumenthal Jmk Gmbh&Co Kg) (118-12 Пальмайлє, м. Гамбург, Німеччина, 22767), відповідно до інформації із міжнародної бази даних суден Equasis).
ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків на судні моряк помер, на момент смерті моряка судно перебувало у м. Шанхай Китайська Народна Республіка. Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили відшкодувати шкоду в розмірі - 80 000 доларів США.
На думку представника заявників невжиття забезпечення морської вимоги ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, оскільки судно є єдиним майном боржника на території України. Тому, заявники просили накласти арешт на судно «PLUTO IMO № 9432531», прапор Ліберія, тип суховантаж, місцезнаходження судна на час заявлення вказаної вимоги, Чорноморський морський порт.
Пункт 2 ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна.
Розмір відшкодування завданої смертю фізичної особи шкоди, заявлено в розмірі - 80 000 доларів США. Для забезпечення даних вимог про відшкодування шкоди, як морської вимоги, заявники просили накласти арешт на морське судно.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Таким чином, помилковим є висновок суду щодо обов`язкової співмірності морської вимоги та вартості судна.
Правильними є висновки суду першої інстанції, що відповідно до положень пункту 2 статті 42 Кодексу торговельного мореплавства України судно може бути арештоване тільки за морською вимогою. Морська вимога – це вимога, зокрема, у зв`язку заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна. 
Положеннями статті 43 Кодексу торговельного мореплавства України зазначено умови, за яких судно може бути арештовано.
Арешт у торговельному мореплавстві – це примусове затримання судна або вантажу на підставі рішення суду. Арешт такої категорії майна має специфічні особливості, що обумовлено значною вартістю суден, їх здатністю самостійно пересуватися у просторі та переходити з одної юрисдикції до іншої, тим, що затримання судна може спричинити його власнику та/або законному держателю значних збитків.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається за його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється судом з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони.
Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні морської вимоги, суд першої інстанції повинен був керуватись спеціальним законодавством, яке регулює порядок арешту суден на території України, яким є - Міжнародна конвенція об уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, від 10.05.1952 р. (далі - Конвенція 1952 року), ратифікована Законом України № 3702-17 від 07.09.2011 р., яка набрала чинності з 16.05.2012 р., ст. 2 і ч. 2 ст. 8 якої передбачають, що судно може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав стосовно морської вимоги.
Відповідно до ст. 1 Конвенції 1952 р. морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі, зокрема, вимоги про сплату заробітної плати капітана, офіцерів чи екіпажу судна.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції 1952 р. встановлено, що арешт може бути накладений на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога.
У відповідності до ч. 4 ст. 3 Конвенції 1952 р., якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник, несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна,
позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв`язку з такими морськими вимогами.
Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна
Відповідно до ст. 4 Конвенції 1952 р. арешт на судно може бути накладений з дозволу суду Договірної Держави, в якій здійснено арешт.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Конвенції 1952 р. судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.
Відповідно до вимог ст. 41 Кодексу торговельного мореплавства України (далі – КТМ України) судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії.
Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюється для забезпечення морських вимог, зазначених у ст. 42 КТМ України, під час перебування судна в морському порту України.
Відповідно до ст. 42 Кодексу торговельного мореплавства України, судно може бути арештоване тільки на морські вимоги. Морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв`язку з заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені.
Суд першої інстанції передчасно звернув увагу на те, що з доданих до заяви матеріалів вбачається, що смерть ОСОБА_3 не пов`язана з експлуатацією судна, а інші боргові зобов`язання не є підтвердженими, оскільки вказані обставини можливо встановити під час розгляду справи по суті. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд на підставі наданих документів повинен тільки пересвідчитися в наявності спору між сторонами по справі.
З вищенаведеного вбачається, що були наявні підстави для задоволення заяви адвоката Сукачова Є.С., діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна.
Встановлено, що на момент розгляду заяви про забезпечення морської вимоги шляхом накладення арешту на т/х «INA-LOTTE» (ІМО 9574030), дане судно перебувало в акваторії Морського порту «Чорноморськ», що підтверджувалося роздруківкою із міжнародної бази відстеження суден Marine Traffic
На час звернення із апеляційною скаргою, судно «INA-LOTTE» (ІМО 9574030) покинуло територію України, що підтверджується доданою роздруківкою із міжнародної бази відстеження суден Marine Traffic.
Оскільки судно «INA-LOTTE» (ІМО 9574030) покинуло територію України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення морської вимоги на час розгляду справи апеляційним судом шляхом арешту судна. 

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Сукачова Є.С., діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає задоволенню. 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в забезпеченні морської вимоги за вищевикладеного обґрунтування. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, зроблені при їх невідповідності обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення морської вимоги за вищевказаного обґрунтування.

3.4 Порядок та строк касаційного оскарження
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17 щодо оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову, не підлягає касаційному оскарженню ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову після її перегляду в апеляційному порядку.
4.Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Сукачова Євгена Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , – задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2020 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви адвоката Сукачова Євгена Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про забезпечення морської вимоги у вигляді арешту морського судна – відмовити за викладеного у даній постанові обґрунтування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 березня 2021 року.
                                               
Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова 

О. М. Таварткіладзе