ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 березня 2021 року

м. Харків

справа № 629/4043/20

провадження № 22-ц/818/43/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод».

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації її втрати, моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», в особі представника Бусуєк Лади Афанасіївни, на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Харабадзе К.Ш., в залі суду в м. Лозова,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування посилався на те, що вони перебувають у трудових правовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» та працють на різних посадах у інструментальному виробництві. Зокрема, ОСОБА_1 працюють на посаді слюсаря- інструментальника інструментального виробництва, ОСОБА_2 - на посаді фрезерувальника, ОСОБА_3 - на посаді старшого майстра, ОСОБА_4 - на посаді начальника технологічного бюро, ОСОБА_5 - на посаді оператора верстатів з програмним управлінням, ОСОБА_6 – на посаді інженера-технолога. Роботодавець, ТОВ «ЛКМЗ» має заборгованість у виплаті заробітної плати, яка сягає з лютого 2020 року. Вимоги, визначені ст. 110 Кодексу законів про працю України, щодо інформування працівника за період у якому проводиться оплата праці, власник, відповідач у справі ТОВ «ЛКМЗ» виконує, та щомісячно вони отримують розрахункові листки. Разом з тим, норми статті 115 КЗпП України, за якими заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата і за випадком коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата повинна виплачуватися напередодні, роботодавець, відповідач ТОВ «ЛКМЗ», порушує. Згідно норм матеріального права, визначених ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до п.5.21 Колективного договору на 2019 рік, який має чинність і в 2020 році, адміністрація ТОВ «ЛКМЗ» та Профспілковий комітет єдиної первинної профспілкової організації «ЛКМЗ», мали домовленість, що заробітна плата повинна виплачуватись 7 числа, кінцевий розрахунок за попередній місяць і 22 числа - аванс поточного місяця. У випадку невиплати заробітної плати працівник має право звернутися до роботодавця з письмовою вимогою щодо виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифи на послуги. Роботодавець таких довідок не видає. 19.08.2020 року їх представник звертався до Генерального директора ТОВ «ЛКМЗ» Рубчева О.В. з адвокатським запитом за №312 та просив надати відповідну інформацію про заборгованість у виплаті заробітної плати. Але, станом на 31.08.2020 року, вимога адвоката не була виконана та таким чином у них виникли складнощі з витребуванням письмових доказів, які необхідні для доведення обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги. За розрахунковими листками, ТОВ «ЛКМЗ» за період лютого-липня 2020 року, має заборгованість з виплати заробітної плати: ОСОБА_1 в сумі 44179,18 грн., ОСОБА_2 в сумі 60720,59 грн., ОСОБА_3 в сумі 47865,04 грн., ОСОБА_4 в сумі 41342,86 грн., ОСОБА_5 в сумі 65564,04 грн., ОСОБА_6 в сумі 27088,28 грн. За період часу, з лютого по серпень 2020 року, у державі відбулись інфляційні зміни та відповідно, змінювався індекс зростання цін. По серпень місяць такий складає 101,4%. Таким чином, компенсація втрати заробітної плати повинна становити:, ОСОБА_1 - суму (44179,18 грн х 1,4%) 618,51 грн; ОСОБА_2 -суму (60720,59 грн х 1,4%) 850,09 грн.; ОСОБА_3 - суму (47865,04 грн х 1,4%) 670,11 грн,; ОСОБА_4 - суму (41342,86 грн. х 1,4%) 578,80 грн, ОСОБА_5 - суму (65564,04 грн. х 1,4%) 917,90 грн.; ОСОБА_6 - суму (27088,28 грн. х 1,4%) 379,23 грн. У зв`язку з незаконними діями відповідача позивачам спричинено моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 

На підставі вищевикладеного просять, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь ОСОБА_1 , суму заборгованої заробітної плати у розмірі 44179,18 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін у розмірі 618,51 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн; ОСОБА_2 , суму заборгованої заробітної плати у розмірі 60720,59 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін у розмірі 850,09 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн; ОСОБА_3 суму заборгованості заробітної плати у розмірі 47865,04 грн, компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін у розмірі 670,11 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн; ОСОБА_4 суму заборгованості заробітної плати у розмірі 41342,86 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін у розмірі 578,80 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн; ОСОБА_5 суму заборгованості заробітної плати у розмірі 65564,1 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін у розмірі 917,90 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; ОСОБА_6 суму заборгованості заробітної плати у розмірі 27088,28 грн., компенсацію її втрати у зв`язку зі зміною індексу цін у розмірі 379,23 грн, моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2020 року позовну заяву – задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» код ЄДРПОУ 32565419, місцезнаходження: м. Лозова Харківської області, вул. Свободи, буд. 24 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість із заробітної плати в сумі 30784 (тридцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 75 копійок, компенсацію втрати частини заробітку в сумі 141 (сто сорок одна) гривні 93 копійки, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 32926 (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять шість) гривень 68 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» код ЄДРПОУ 32565419, місцезнаходження: м. Лозова Харківської області, вул. Свободи, буд. 24 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість із заробітної плати в сумі 39775 (тридцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят п`ять) гривень 78 копійок, компенсацію втрати частини заробітку в сумі 232 (двісті тридцять дві) гривні 16 копійок, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 42007 (сорок дві тисячі сім) гривень 94 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» код ЄДРПОУ 32565419, місцезнаходження: м. Лозова Харківської області, вул. Свободи, буд. 24 на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість із заробітної плати в сумі 33093 (тридцять три тисячі дев`яносто три) гривні 31 копійки, компенсацію втрати частини заробітку в сумі 156 (сто п`ятдесят шість) гривень 63 копійки, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 35249 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 94 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» код ЄДРПОУ 32565419, місцезнаходження: м. Лозова Харківської області, вул. Свободи, буд. 24 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 заборгованість із заробітної плати в сумі 29218 (двадцять дев`ять тисяч двісті вісімнадцять) гривень 83 копійки, компенсацію втрати частини заробітку в сумі 141 (сто сорок одна) гривня 41 копійка, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 31360 (тридцять одна тисяча триста шістдесят) гривень 24 копійки.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» код ЄДРПОУ 32565419, місцезнаходження: м. Лозова Харківської області, вул. Свободи, буд. 24 на користь ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 , заборгованість із заробітної плати в сумі 41527 (сорок одна тисяча п`ятсот двадцять сім) гривень 94 копійки, компенсацію втрати частини заробітку в сумі 200 (двісті) гривень 82 копійки, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 43728 (сорок три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 76 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» код ЄДРПОУ 32565419, місцезнаходження: м. Лозова Харківської області, вул. Свободи, буд. 24 на користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , заборгованість із заробітної плати в сумі 18509 (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 92 копійки, компенсацію втрати частини заробітку в сумі 95 (дев`яносто п`ять) гривень 32 копійки, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 20605 (двадцять тисяч шістсот п`ять) гривень 24 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 7062 гривні 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок. з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та перерозподілити судові витрати пропорційно задоволених вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачами не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір заявленої до стягнення моральної шкоди. Вказує, що посилання позивачів, що вони та їх члени родини перенесли сильні душевні страждання бо тривалий час залишаються без засобів існування не відповідають дійсності та спростовуються доказами наданими відповідачем. Зазначає, що із повідомлень про здійснення часткових виплат частинами заробітної плати позивачам, платіжних доручень, витягів із зведених відомостей по виплаті заробітної плати вбачається, що відповідач постійно по 4 рази на місяць виплачує своїм працівникам в тому числі і позивачам заробітну плату. Отже зазначає, що підстави для стягнення з підприємства моральної шкоди відсутні, а доводи позивачів в цій частині є необґрунтованими. Також вказує, що судом першої інстанції в порушення процесуальних норм та вимог Закону України «Про судовий збір» невірно було визначено суму судового збору, стягнутого із відповідача. Також вказує, що позивачами не будо сплачено судовий збір за вимоги про стягнення моральної шкоди під час подачі позову, та судом першої інстанції було проігноровано таке порушення. 

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та розподілу судових витрат, у зв`язку із чим переглядається колегією суддів лише в цій частині. 

Позивачі судове рішення не оскаржували.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що відповідач тривалою невиплатою працівникам заробітної плати спричинив моральні страждання, що пов`язано з відсутністю грошових коштів для їх існування та існування їх родин.

Відповідач вважає такі вимоги позивача недоведеними, а висновки суду в цій частині невмотивованими.

Проте колегія визнає такі доводи апеляційної скарги неспроможними у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», працює на посаді слюсаря- інструментальника інструментального виробництва. Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» б/н від 19.10.2020 року, станом на 19.10.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за лютий 2020 року - липень 2020 року у сумі 30784 гривень 75 копійок. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню – у сумі 30784 гривень 75 копійок.

ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», працює на посаді фрезерувальника. Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» б/н від 19.10.2020 року, станом на 19.10.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_2 за лютий 2020 року - липень 2020 року у сумі 39775 гривні 78 копійок. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню – у сумі 39775 гривні 78 копійок.

ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», працює на посаді старшого майстра. Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» б/н від 19.10.2020 року, станом на 19.10.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_3 за лютий 2020 року - липень 2020 року у сумі 33093 гривні 31 копійок. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню – у сумі 33093 гривні 31 копійок.

ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», працює на посаді начальника технологічного бюро. Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» б/н від 19.10.2020 року, станом на 19.10.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_4 за лютий 2020 року - липень 2020 року у сумі 29218 гривні 83 копійки. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню – у сумі 29218 гривні 83 копійки.

ОСОБА_5 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», працює на посаді оператора верстатів з програмним управлінням. Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» б/н від 19.10.2020 року, станом на 19.10.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_5 за лютий 2020 року - липень 2020 року у сумі 41527 гривень 94 копійок. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідача в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню – у сумі 41527 гривень 94 копійок

ОСОБА_6 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод», працює на посаді інженера-технолога. Згідно довідки ТОВ «ЛКМЗ» б/н від 19.10.2020 року, станом на 19.10.2020 року рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_6 за лютий 2020 року - липень 2020 року у сумі 18509 гривні 92 копійки. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення з відповідача в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню – у сумі 18509 гривні 92 копійки.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під «законним правом» слід розуміти будь-яке суб`єктивне право, що виникло у працівника як сторонни трудових правовідносин, тобто в результаті виникнення трудових правовідносин з власником або уповноваженим ним органом.

Отже, стаття 237-1 КЗпП визначає моральну шкоду як моральні страждання та втрату нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від потерпілого додаткових зусиль для організації свого життя. Причому не всякі втрати нормальних життєвих зв`язків можна підвести під поняття моральної шкоди, а лише ті, які вимагають від працівника додаткових зусиль з організації свого життя.

Моральна шкода – це моральні або фізичні страждання, які особа зазнала у результаті протиправного діяння (бездіяльності), що порушує її особисті немайнові або майнові права. Під моральними стражданнями як емоційно-вольовими переживаннями людини варто розуміти пережиті нею почуття приниження, роздратування, пригніченості, гніву, сорому, розпачу, неповноцінності, стану психологічного дискомфорту тощо. Під фізичними стражданнями варто розуміти фізичний біль, який зазнала особа у зв`язку із вчиненим проти неї насильством або заподіянням шкоди здоров`ю.

Процедура відшкодування моральної шкоди поєднана з труднощами. Доведення факту заподіяння такої шкоди, з`ясування підстав її відшкодування вимагає дослідження обставин настання моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р.).

При оцінці таких фактів важливо враховувати реальність реалізації втраченої можливості (бажання) потерпілого. Та тільки комплексна оцінка всіх наявних відомостей про потерпілого дозволяє встановити заподіяну йому моральну шкоду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власної ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р.).

Ще одна особливість відшкодування моральної шкоди працівнику, завданої з вини роботодавця, полягає в тому, що законодавець не встановлює переліку випадків, які зумовлюють настання цієї шкоди і становлять підстави її відшкодування, оскільки КЗпП не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівника.

При стягненні сум на відшкодування моральної шкоди слід звернути увагу, зокрема, чи відповідає така шкода обставинам справи, вимогам розумності, виваженості та справедливості. Також, чи надано позивачем доказів з урахуванням статті 23 Цивільного Кодексу України та статті 237-1 КЗпП України заподіяння з боку відповідача моральної шкоди.

Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на вказані положення законів, з урахуванням роз`яснень постанов Пленуму, колегія вважає, що суд обґрунтовано визнав, що позивачам спричинені моральні страждання невиплатою заробітної плати.

Доводи апелянта про те, що підстави для стягнення з підприємства моральної шкоди відсутні, оскільки із повідомлень про здійснення часткових виплат частинами заробітної плати позивачам, платіжних доручень, витягів із зведених відомостей по виплаті заробітної плати вбачається, що відповідач постійно по 4 рази на місяць виплачує своїм працівникам в тому числі і позивачам заробітну плату не спростовують висновки суду.

Оскільки факт невиплати заробітної плати позивачам встановлений судом першої інстанції та таке порушення є істотним, оскільки у позивача робота на підприємстві відповідача є основним місцем роботи. А відтак, є очевидним наявність переживання через неоплату їх праці та відсутність коштів для забезпечення потреб сімей. 

У такому разі на доведеність факту моральних страждань вказує сама наявність заборгованості по зарплаті, її розмір та тривалість порушення прав працівників, що не потребує інших доказів спричинення моральної шкоди, оскільки порушується гарантоване Конституцією України право позивача.

Так, статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За цих обставин, коли були доведені інші вимоги позивача щодо заборгованості по заробітній платі, суд обґрунтовано вважав, що і похідні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є доведеними, а визначений судом розмір відшкодування в сумі 2000 грн. відповідає характеру та тривалості порушення, яке добровільно відповідачем усунуто не було, а також є співі мірним із розміром заборгованості.

Отже, колегія повністю погоджується з судом, який вважав заявлену позивачам суму моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. адекватною встановленим обставинам у цій справі, яка відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань та вимогам розумності і справедливості.

Однак колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави судового збору у розмірі 7062 гривні 72 копійки.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідні зміни в сфері регулювання оплати судового збору відбулися внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі – Закон № 484-VІІІ). Цим Законом суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір»), а також одночасно значно скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»). Закон № 484-VІІІ набрав чинності з 1 вересня 2015 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі – за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі – у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачами при подачі позову була визначена ціна позову у розмірі 320 774,63 грн. та за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі вони були звільнені від сплати судового збору.

Судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги, та стягнуто з відповідача на користь позивачів заборгованість по заробітній платі на загальну суму 205 878 грн. 80 коп. 

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2058 гривні 79 копійки.

Доводи апелянта про те, що позивачами не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди при подачі позову висновків суду не спростовують, оскільки такі процесуальні порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Крім того рішенням суду першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 504 гривні 48 копійок. з кожного.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми судовий збір, який підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись 367, 368, ст. 374,.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», в особі представника Бусуєк Лади Афанасіївни – задовольнити частково.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2020 року в частині стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди –– залишити без змін.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 жовтня 2020 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 7062 гривні 72 копійки – змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 2058 гривні 79 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова 
                       
                                                                               О.В. Маміна