Ухвала
Іменем України 
18 березня 2021 року
м. Київ
справа № 724/86/20
провадження № 51-1353 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року та вирок Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2020 року,
встановив:
Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за  ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 162, ч.1 ст. 152 КК України, на підставі ч.ч.1,4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком  на 7 років.
Вироком Чернівецького апеляційного суду від 10 грудня 2020 року вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року відносно  ОСОБА_5 змінено в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 304 , ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України.
Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2020 року в частині засудження  ОСОБА_5 за ч.1 ст.152 КК України та в частині виправдання за ч. 2 ст. 153 КК України скасовано та ухвалено новий вирок в цій частині.
Визнано ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1ст. 153 КК України (в редакції Закону від 05 квітня 2001 року № 2341-14, з урахуванням змін, внесених згідно із Законами України № 2276-ІУ від 21.12.2004 та № 2295-УІ від 01 червня 2010 року) та ч. 2 ст. 152 КК України і призначено йому остаточне покарання за ч. 2 ст.152, ч. 1 ст. 153 КК України, на підставі ч. ч.1, 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років. В іншій частині вирок районного суду залишено без зміни.
Захисник у касаційній скарзі ставить питання про перевірку рішень суду першої та  апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Наведене обґрунтування вимог захисником викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник в обґрунтування невинуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень вказує на порушення порядку проведення досудового розслідування, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Таким чином, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі захисник не зазначає, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироків суду першої та апеляційної інстанцій згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України.
При цьому захисник взагалі не зазначає, в чому незаконність та  необґрунтованість вироку суду апеляційної інстанції, які конкретно порушення закону, в силу ст. 420 КПК України, на  його думку, було допущено цим судом та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків – десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3