КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/4941/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2258/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 січня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Мостової Г.І., Рейнарт І.М.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 травня 2020 року у складі судді Ларіонової Н.М.,
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися у суд із позовом до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії  шляхом виключення вартості житлово-комунальної послуги, що не була надана  та стягнення моральної шкоди.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору в розмірі 1 681 грн. 60 коп. кожним з позивачів, а всього 5 044 грн. 80 коп. та надано строк для усунення недоліків.
 
 Непогоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, не неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було досліджено обставини та обґрунтування заявленого позову; не застосовано правові позиції Конституційного Суду України та Верховного Суду, застосування яких є обов`язковим, Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також не взято до уваги, що відповідно до ст. 22 Закону України від «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору, що пов`язані з порушенням їх прав, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16ц.
 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та комунальне підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку (а.с. 101-102).
 
 Колегія суддів, заслухавши пояснення ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.
 
Залишаючи заявлений по справі позов без руху з наданням строку усунення недоліків для оплати  позову судовим збором, суд першої інстанції вказав, що правовідносини,  які виникли між сторонами, не регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивачам необхідно сплати судовий збір по 1 681 грн. 60 коп. кожному, а загалом 5 044 грн. 80 коп. 
 
Разом з тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам закону. 
 
Відповідно до положень статтей 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
З матеріалів справи слідує, що спір виник між позивачами та комунальним підприємством  «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» з приводу зобов`язання останнього вчинити дії шляхом виключення вартості житлово-комунальної послуги, що не була надана та стягнення моральної шкоди.
 
Пунктами 13, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
 
Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
 
Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
 
Тобто, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
 
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушеннями їх прав.
 
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.
 
Разом з тим, від часу прийняття Закону України «Про судовий збір» до нього неодноразово вносилися зміни.
 
Внаслідок прийняття Закону України від 22 травня 2015 року №484-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» (далі - Закон №484-VIII) суттєво підвищено ставки судового збору, а також одночасно значно скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору. Відповідно викладено в новій редакції і статті 4, 5 Закону України «Про судовий збір».
 
Так, Закон №484-VIII є спеціальним законом у питаннях звільнення від сплати судового збору. Стаття п`ята цього Закону передбачала безумовне звільнення від сплати судового збору споживачів, але внаслідок викладення статті 5 цього Закону в новій редакції згідно із Законом №484-VIII споживачі на сьогодні відсутні в переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору у всіх судових інстанціях.
 
Поряд з цим, зміни до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, не внесено.
 
При цьому частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.
 
Застосовувати частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» обов`язково слід у системному зв`язку з нормами статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», тобто враховуючи характеристику об`єкта справляння судового збору та з урахуванням правил врегулювання темпоральної колізії, зокрема правила відповідно до якого пізніше прийнятий закон відміняє закон, якій був прийнятий раніше.
 
Статті 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначають, що об`єктом справляння судового збору є процесуальний документ - позовна заява, інша заява, апеляційна, касаційна скарги, заява про перегляд судового рішення тощо. Розмір ставки судового збору так само залежить передусім від об`єкта справляння судового збору.
 
Аналіз норми частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у її системному зв`язку з положеннями статей 1 - 6 Закону України «Про судовий збір», зокрема статті п`ятої зазначеного закону в редакції Закону №484-VIII, приводить до висновку, що споживач, право якого порушене і який у зв`язку саме з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону, звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.
 
Крім того, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної ради України, 2006., №7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «Судового збору».
 
Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні певних категорій осіб щодо сплати судового збору.
 
Правова позиція про звільнення позивачів від сплати судового збору висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі №761/24881/16-ц та за приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судом.
 
Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому його висновок щодо наявності підстав для сплати судового збору є помилковим.
 
 Окрім цього, районний суд належним чином не дослідив зміст заявлених вимог і дійшов помилкового висновку про те, що  предметом спору є вимоги про стягнення страхового відшкодування.
 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність постановленої судом ухвали є обґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
 
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 травня 2020 року скасувати.
 
Справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди направити до того ж суду для продовження розгляду. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 26 січня 2021 року.

Суддя-доповідач:  

Судді: