ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12123/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.03.2019 року № 0101301302 про сплату штрафу у сумі 13   682,80 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
20 січня 2021 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Згідно зі   ст. 52 КАС України   у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до   постанови КМУ № 537 від 19 червня 2019 року "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено, у тому числі, Головне управління ДПС у м. Києві та реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом приєднання   до Головного управління ДПС у м. Києві. 
Враховуючи наявність підстав для заміни сторони у справі, суд апеляційної інстанції вважає за можливе замінити відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку щодо своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за 2016-2017 роки та військового збору за 2015-2017 роки, за результатами якої відповідачем складено акт перевірки від 22.02.2019 року № 552/26-15-13-02-11.
Перевіркою встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.
На підставі акта перевірки відповідачем складено податкове-повідомлення рішення від 25.03.2019 року № 0101301302, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 13 682,80 грн.
Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 67 Податкового кодексу України     встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України     регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктами   16.1.3,   16.1.4   пункту   16.1   статті   16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту   54.1, пункту   54.3   статті   54 Податкового кодексу України,   крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, встановлених підпунктами 54.3.1-54.3.6 пункту     54.3     статті     54 Податкового кодексу України.
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п.54.5 ПК України).
Згідно з пунктом     57.1     статті     57 Податкового кодексу України     платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом     57.3     статті     57 ПК України     встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту     54.3     статті     54     цього     Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Статтею 56 ПК України   встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У той же час, згідно з пунктом   126.1   статті   126 Податкового кодексу України   у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Водночас пунктом   109.1   статті   109 Податкового кодексу України   передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов`язання, передбачених пунктом   126.1   статті   126 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.
В акті перевірки зазначено, що ОСОБА_1 було подано до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві звітні податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки, а саме: від 07.02.2017 № 1700036453 та від 31.01.2018 № 30188, та самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.
Відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки платником самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2016 рік в сумі 437075,66 грн, за 2017 рік в сумі 626451,41 грн.
За даними інформаційної системи в індивідуальні картці платника самостійно визначене податкове зобов`язання згідно з поданих декларацій про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, сплачено платежами частково: 01.02.2018 на суму 10000,00 грн; 05.02.2018 на суму 52543,05 грн; 07.08.2018 на суму 5870,95 грн. Кількість дні затримки 351, 347 та 169 відповідно.
Так, за результатами проведеної перевірки податковим органом встановлено порушення ОСОБА_1 п. 57.1 ст. 57 ПК України: несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснив сплату задекларованих сум податку за звітні періоди у повному обсязі та з дотриманням строків, встановлених п.     57.1     ст. 57 ПК України в частині, зокрема, податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. 
Зі змісту витягу з інтегрованої картки вбачається, що нарахування до сплати податкових зобов`язань самостійно визначеними позивачем в податкових деклараціях про майновий стан і доходи (для підприємців та осіб, які припинили підприємницьку діяльність) від 07.02.2017 № 1700036453 та від 31.01.2018 № 30188, були проведені контролюючим органом датами граничного строку, визначеного відповідно до п.     57.1     ст. 57 ПК України. А саме, 19.02.2017 проведено до сплати податкове зобов`язання у розмірі 437075,66 грн, 19.02.2018 проведено до сплати податкове зобов`язання у розмірі 626451,41 грн. 
За результатом зменшення переплат по податковій декларації від 07.02.2017 № 1700036453 станом на 19.02.2017 згідно з інтегрованої картки вбачається наявність заборгованості в сумі 62543,04 грн.
Водночас, судом першої інстанції встановлено, що вказана заборгованість податковим органом утворена штучно та за відсутності факту несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань за попередні періоди, задекларовані у податкових деклараціях за 2014 - 2016 роки. 
Так, згідно з рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 29.05.2018 № 826/15622/17, залишеного без змін Шостим апеляційним адміністративним судом від 12.12.2018, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо формування та направлення ОСОБА_1 рішення №88021-17 від 23.10.2017 про необхідність сплати податкового боргу в розмірі 64472,49 грн за результатами річного декларування за 2016 рік; визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо прийняття та направлення ОСОБА_1 рішення №88021-17 про опис майна у податкову заставу; визнано протиправним та скасувати рішення №88021-17 про опис майна у податкову заставу; зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування"  за кодом бюджетної класифікації 11010500, записи про нарахування податкової заборгованості, в тому числі сум недоїмки та пені, нарахованих у зв`язку та внаслідок подання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік (реєстр. 1700036453 від 07.02.2017) та сплати ним податкових зобов`язань, задекларованих у такій податковій декларації.
З тексту рішення вбачається, що з наявних у матеріалах справи витягів з інтегрованих карток платника податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, - ОСОБА_1 за 2015 - 2017 роки, та наданих позивачем копій платіжних доручень за період лютий 2017 року, сплата задекларованих сум податку за вказані звітні періоди здійснювалось позивачем у повному обсязі та з дотриманням строків, встановлених п.     57.1 ст. 57 ПК України - в частині сплати податкових зобов`язань, задекларованих за результатами оподаткування доходів, отриманих від підприємницької діяльності, та п.     179.7     ст.     179 ПК України - в частині сплати податкових зобов`язань, задекларованих за результатами оподаткування доходів, отриманих не від підприємницької діяльності. 
Разом з тим, зі змісту вказаних витягів з інтегрованих карток видно, що нарахування до сплати податкових зобов`язань з податку, як тих, що були задекларовані позивачем в загальному порядку, так і тих, що задекларовані як фізичною-особою підприємцем в межах підприємницької діяльності, були проведені контролюючим органом датами граничного строку, визначеного відповідно до п.     57.1     ст.     57 ПК України. А саме, 19.02.2015 проведено до сплати податкове зобов`язання у розмірі 372226,82 грн, 19.02.2016 проведено до сплати податкове зобов`язання у розмірі 427920,28 грн, 06.04.2016 проведено до сплати податкове зобов`язання у розмірі 7816,09 грн, 19.02.2017 проведено до сплати податкове зобов`язання у розмірі 437075,66 грн. Тобто, нарахування узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, задекларованих позивачем в загальному порядку за звітні періоди 2014 - 2016 роки, здійснювалось контролюючим органом без дотримання законодавчо встановленого їх граничного строку сплати, - до серпня року, що настає за звітним.
Нарахування контролюючим органом в інтегрованих картках до сплати позивачу сум грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб без дотримання розмежування строків, визначених п.57.1     ст.     57 і п.     179.7 ст.     179 ПК України, зумовило формування в таких інтегрованих картках упродовж періоду з 19.02.2015 по 31.12.2017 сум недоїмок та нарахування штрафу і сум пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових зобов`язань. Зокрема, протягом 2015 року: 19.02.2015 здійснено нарахування недоїмки у розмірі 372     226,82 грн, та нарахування суми пені сукупно за періоди з 20.02.2015 по 23.07.2015 у розмірі 56     517,92 грн у зв`язку з несвоєчасним погашенням такої недоїмки; протягом 2016 року: 19.02.2016 здійснено нарахування недоїмки у розмірі 427920,28 грн., нарахування 02.04.2016 штрафу у розмірі 74 445,36 грн у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік, та нарахування сум пені сукупно за періоди з 20.05.2016 по 17.07.2015 у розмірі 10     139,17 грн у зв`язку з несвоєчасним погашенням недоїмки і попередньо нарахованої пені (56     517,92 грн); в 2017 році: 19.02.2017 здійснено нарахування недоїмки у розмірі 64 472,49 грн, та нарахування сум пені сукупно за періоди з 20.05.2016 по 13.02.2017, 06.07.2016 по 15.02.2017 у розмірі 6     123,37 грн у зв`язку з несвоєчасним погашенням недоїмки і попередньо нарахованої пені.
Дані обставини також були встановлені Окружним адміністративним судом міста Києва та Київським апеляційним адміністративним судом під час розгляду справ №826/18494/15 і №826/13133/16 (а саме: в частині обставин нарахування та сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за період 2014 рік).
Зазначені висновки відповідачем під час розгляду даної справи нормативно та документально спростовані не були. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом тільки взято інформативні дані з інформаційної картки платника податків за відсутності аналізу всіх обставин, без виконання та урахування рішень суду, зокрема рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/15622/17, що, в свою чергу, зумовило  несвоєчасне зарахування належним чином та у строки коштів за податковим зобов`язанням з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичним особами за результатом річного декларування, згідно з декларацією від 07.02.2017 № 1700036453, так і в подальшому згідно з декларацією від 31.01.2018 № 30188.
Згідно з ч. 1   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                               
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.           
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Пилипенко О.Є.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.