ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 березня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2082/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:  
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:
від позивача: Черненко Д.А.,
від відповідача: Бондар О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі  
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35”
на рішення господарського суду Одеської області від 10.12.2020, суддя в І інстанції Степанова Л.В., повний текст якого складено 17.12.2020 в м. Одесі
у справі № 916/2082/20
за позовом: Антимонопольного комітету України 
до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” про  стягнення 135 200 грн.
ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Антимонопольний комітет України (далі - АМК України, Комітет) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35” про стягнення 135000 грн. пені внаслідок прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням АМК України від 27.09.2018р. № 508-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу". 
Позовні вимоги мотивовано тривалим невиконанням відповідачем рішення АМК України від 27.09.2018р. № 508-р, що стало підставою для нарахування пені.
Рішенням господарського суду Одеської області від 10.12.2020 позов  задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ТОВ “ППЛ 33-35” до Державного бюджету України (отримувач: УК у Солом`янському районі м. Києва, код ЄДРПОУ 38050812, банк: Казначейство України (ЕАП), рахунок UA278999980313090106000026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100) 135   200 грн. пені. Стягнуто з ТОВ “ППЛ 33-35” на користь Антимонопольного комітету України 2102 грн. судового збору.
Судове рішення мотивовано обґрунтованістю позовних вимог та правомірністю нарахування пені в сумі 135 000 грн.
ТОВ “ППЛ 33-35” у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, та дійшов помилкових висновків, що сукупно призвело до прийняття незаконного рішення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ані зміст ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ані зміст ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ані інших норм права, не містить вказівки на наявність повноваження (компетенції) органів Антимонопольного комітету України з нарахування пені.
Судом першої інстанції не був належним чином досліджений доказ, яким є само рішення АМК України від 27.09.2018 № 508-р (його резолютивна частина), в розрізі належного/неналежного виконання відповідачем зобов`язуючих вимог цього рішення, на чому під час судового розгляду справи неодноразово наполягав відповідач. Також не досліджені обставини щодо відсутності юридичних підстав вважати рішення № 508-р таким, що не виконано відповідачем належним чином та в добровільному порядку, а також відсутності у рішенні № 508-р зобов`язань щодо сплати пені.
Дії позивача, як органу державної влади України, були вчинені без наявності встановлених законом повноважень (компетенції) на вчинення таких дій, не у спосіб та не в порядку, передбаченому законом, а відтак - такі дії не відповідають означеній правовій нормі Конституції України.
Суд першої інстанції не дослідив та не дав правової оцінки наданим відповідачем доказам (судові рішення адміністративних судів, що мають безпосереднє відношення до спірних правовідносин у цій справі). Слід звернути увагу, що розгляд та прийняття адміністративним судом рішення від 31.05.2019 у справі № 826/7422/18 за часом повністю співпадає із розглядом господарськими судами справи № 910/16881/18 відносно визнання недійсним рішення № 508-р..
У відзиві на апеляційну скаргу АМК України заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Антимонопольним комітетом України 27.09.2018 прийняте рішення № 508-р, яким визнано, що  ТОВ “ППЛ 33-35” вчинило порушення, передбачене п.14 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України  від 11.04.2017р. №130-29/08-3944 у встановлений ним строк, за вказане порушення на ТОВ “ППЛ 33-35” накладено штраф у розмірі 27200,00грн., визнано, що  ТОВ “ППЛ 33-35” вчинило порушення, передбачене п.14 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 15.09.2017р. №143-29/08-10064 у встановлений ним строк, за вказане порушення на ТОВ “ППЛ 33-35” накладено штраф у розмірі 108 000грн.
Штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
Копію рішення № 508-р разом із супровідним листом від 03.10.2018 № 143-29/08-13109 одержано відповідачем 16.10.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 0303504720988. 
Отже, двомісячний строк сплати штрафу, накладеного рішенням АМК України,  закінчився 17.12.2018.
Не погодившись з вказаним рішенням АМК України № 508-р, відповідач 14.12.2018р. звернувся з позовною заявою до господарського суду міста Києва про визнання недійсним зазначеного рішення.
Ухвалою суду від 28.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі № 910/16881/18 та за результатами розгляду даної справи судом прийняте рішення від 28.03.2019, яким у задоволенні позову ТОВ «ППЛ 33-35» відмовлено. 
Ухвалою  Північного  апеляційного господарського суду від 24.05.2018 у справі № 910/16881/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ППЛ 33-35» на рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2019, за результатами розгляду якої постановою від 25.09.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином, рішення АМК України від 27.09.2018 № № 508-р. є чинним та підлягає обов`язковому виконанню.
28.10.2019 року відповідач сплатив штраф у розмірі 135 200 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70.
Ухвалою Верховного Суду від 13.11.2017 відкрито касаційне провадження у справі №  910/16881/18  за касаційною скаргою ТОВ "ППЛ 33-35", за результатами розгляду якої постановою від 16.01.2020 рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.
АМК України заявив до стягнення пеню у сумі 135 200 грн., яка нарахована за період з 29.03.2019 по 23.05.2018 включно та з 26.09.2019 по 27.10.2019 включно. Вказаний період часу є тим періодом, коли фактичний розгляд справи судом не здійснювався.
Перевіркою розрахунку пені встановлено, що він здійснений вірно.
 Згідно з ст. 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання АМК, територіальні відділення АМК у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема юридичними особами, подають позови до суду, в тому числі про: стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.
Відповідно до положень Закону України «Про захист економічної конкуренції»:
абзаци другий та сьомий частини першої статті 48:
- за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.
частини друга, третя, п`ята та сьома статті 56:
- рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання;
- особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу;
- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.
Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Нарахування пені зупиняється на час розгляду органом Антимонопольного комітету України заяви особи, на яку накладено штраф, про перевірку чи перегляд рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
- у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку. 
частини перша та четверта статті 60:
- заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено;
- порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.
Накладений на ТОВ «ППЛ 33-35» штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані АМК України на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції» та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.
У застосуванні приписів статті 56 Закону (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати таке. Абзацами третім-п`ятим частини п`ятої зазначеної статті Закону передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.
Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18, від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18, від 23.01.2020 у справі № 910/4585/19.
Судом установлено, що нарахування пені за прострочення сплати штрафів, накладених рішенням № 508-р, переривалось з 17.12.2018р. до 28.03.2019р. (розгляд справи №910/16881/18 господарським судом міста Києва), з 24.05.2019р. до 25.09.2019р. (розгляд справи №910/16881/18 Північним апеляційним господарським судом), період нарахування пені за прострочення сплати штрафів становить з 29.03.2019р. по 23.05.2019р. включно та з 26.09.2019р. по 27.10.2019р. включно, кількість днів прострочення сплати штрафів становить 88 днів.
Беручи до уваги те, що згаданими положеннями статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено лише переривання строку для нарахування пені у зв`язку з оскарженням такого рішення до суду; з`ясувавши те, що рішення АМК України № 508-р у встановленому порядку не скасовано і недійсним не визнано та є обов`язковим до виконання, дослідивши перебіг судового розгляду позовних вимог ТОВ «ППЛ 33-35» у справі № 910/16881/18, з`ясувавши факт виконання відповідачем рішення АМК України щодо сплати штрафу лише 28.10.2019, перевіривши правильність нарахування АМК України пені (тривалість, розмір), врахувавши що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АМК України та стягнення з відповідача пені у заявленому розмірі.  
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.
Посилання скаржника на те, що ані зміст ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ані зміст ст. 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ані інших норм права, не містить вказівки на наявність повноваження (компетенції) органів Антимонопольного комітету України з нарахування пені спростовується змістом вказаних статей та наведеним вище.
Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив та не надав правової оцінки наданим відповідачем судовим рішенням в адміністративній справі № 826/7422/18, що, на його думку, мають безпосереднє відношення до спірних правовідносин у цій справі, не заслуговує на увагу, з огляду на таке.
Предметом розгляду справи № 826/7422/18 було визнання протиправними дій та бездіяльності Комітету та скасування розпоряджень Комітету.
Рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2019 у справі № 826/7422/18 позов ТОВ «ППЛ 33-35» про визнання протиправними дій та бездіяльності Комітету та скасування розпоряджень Комітету задоволено частково.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 826/7422/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.12.2019, апеляційну скаргу Комітету задоволено частково, зазначене рішення скасовано, а провадження у справі № 826/7422/18 - закрито.
У п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» роз`яснено, що «правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарським кодексом України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з ч. 3 ст. 21 Закону У країни «Про судоустрій і статус суддів» розглядаються господарськими судами. До того ж відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законодавством встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Комітету підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами господарського процесуального кодексу України».
Водночас, судом установлено, що рішення АМК України від 27.09.2018 № № 508-р. є чинним та підлягає обов`язковому виконанню, а у задоволенні позову ТОВ «ППЛ 33-35» про визнання недійсним зазначеного рішення господарськими судами було відмовлено і під час розгляду справи № 910/16881/18 судами досліджувалось обґрунтованість та законність зазначеного рішення Комітету.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.
За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженого рішення немає.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.  
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку  ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 10 грудня 2020 року у справі       № 916/2082/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ППЛ 33-35”- без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повна постанова складена 29.03.2021.

Головуючий  суддя:                                                                       Бєляновський В.В.

          Судді:                                                                                     Богатир К.В.

                                                                                                          Філінюк І.Г.