ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2021 року           справа №360/2774/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 21 жовтня 2020 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/2774/20 (суддя в І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,  

                                                          УСТАНОВИВ:

20.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі – Управління, УПФУ в Станично-Луганському районі), в обґрунтування якого, з урахуванням уточнення, зазначено наступне.
Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 06.04.2016 у справі № 2-а/408/7/16-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016, позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 28.12.2015, згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.12.2015 № 4428.
Постановою Верховного Суду від 10.12.2019 скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 2-а/408/7/16-а в частині зобов`язання УПФУ в Біловодському районі призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді та ухвалено нове рішення.
З 28.12.2015 до травня 2020 року згідно рішення суду позивач отримував суддівську винагороду у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді відповідно до суддівського стажу 22 роки.
26.05.2020 з електронного сайту позивачу стало відомо, що відповідачем безпідставно здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 84% до 80%, тим самим зменшено суддівську винагороду позивачу.
23.06.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування рішення про перерахунок суддівської винагороди від 26.05.2020, однак отримав відмову. З відповіді відповідача ОСОБА_1 стало відомо, що УПФУ в Станично-Луганському районі виключено із суддівського стажу позивача період строкової служби в лавах Радянської армії 03 роки 06 днів, внаслідок чого зменшено розмір довічного грошового утримання до 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII) виходячи із стажу ОСОБА_1 на посаді судді, що складає 19 років 5 місяців 13 днів.
На підставі викладеного, позивач просив суд:
- визнати протиправним рішення УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області від 26.05.2020 щодо зменшення суддівського стажу ОСОБА_1 із виключенням з нього періоду строкової служби в лавах збройних сил, із послідуючим зменшенням розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 84% до 80%;
- зобов`язати відповідача виконати певні дії в призначенні з 28.12.2015, нарахуванні та виплаті з 01.06.2020 позивачу довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області від 09.01.2020 № 65/20-вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області щодо не зарахування до стажу роботи позивачу календарного періоду проходження строкової військової служби при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов`язано відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення - 28.12.2015 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової служби 3 роки 0 місяців 6 днів, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі – Закон № 2453-VI).
Зобов`язано Управління провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_1 згідно із довідкою ТУ ДСА України в Луганській області про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці від 09.01.2020 № 65/20-Вих у розмірі 84% із виплатою недовиплаченого щомісячного грошового утримання починаючи з 01.06.2020.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що починаючи з 01.06.2020 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80%, обчисленої за довідкою територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області про суддівську винагороду, яка враховується для призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці від 09.01.2020 № 65/20-Вих. Розмір щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 01.06.2020 складає 45 403,20 грн.
Також приведено у відповідність до чинного законодавства перерахунки з 01.01.2018, 01.01.2019, 01.02.2019 та з 01.01.2020 відповідно до особистих заяв позивача та наданих довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80%, тому апелянт наголошує, що в його діях відсутня протиправність, а рішення УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області від 26.05.2020 щодо зменшення суддівського стажу ОСОБА_1 із виключенням з нього періоду строкової служби в лавах збройних сил, із послідуючим зменшенням розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 84% до 80% є законим та обґрунтованим.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 06.04.2016 у справі № 2-а/408/7/16-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016, задоволено позов ОСОБА_1 до УПФУ в Біловодському районі Луганської області, територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено: зобов`язано УПФУ в Біловодському районі Луганської області призначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 28 грудня 2015 року згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 4428 від 29.12.2015 (а.с.146-150).
Постановою Верховного Суду від 10.12.2019 скасовано постанову Біловодського районного суду Луганської області від 06.04.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 в частині зобов`язання УПФУ в Біловодському районі Луганської області призначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 28 грудня 2015 року згідно довідки ТУ ДСА України в Луганській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 4428 від 29.12.2015. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до УПФУ в Біловодському районі Луганської області, територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зобов`язано УПФУ в Біловодському районі Луганської області призначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 28.12.2015 згідно з довідкою ТУ ДСА України в Луганській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 4428 від 29.12.2015 (а.с.151-161).
Згідно встановлених у справі № 408/79/16-а обставин вбачається, що ОСОБА_1 26.02.1996 було призначено суддею Станично-Луганського районного суду Луганської області.
У січні 2015 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про звільнення його у відставку.
Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 № 636-VІІІ позивача звільнено з посади судді Станично-Луганського району Луганської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку, відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
Наказом в.о. начальника ТУ ДСА від 07.08.2015 №57-к позивача відраховано зі штату Станично-Луганського районного суду Луганської області, у зв`язку з прийняттям відповідної постанови Верховної Ради України з 07.08.2015.
Згідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З 01.06.2020 УПФУ в Станично-Луганському районі проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 80%, обчисленої за довідкою територіального управління ДСА України в Луганській області про суддівську винагороду, яка враховується при призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці від 09.01.2020 № 65/20-вих. При цьому, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 80% визначено виходячи із стажу ОСОБА_1 на посаді судді 19 років 5 місяців 13 днів.
Не погоджуючись із перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 80%, позивач звернуся до суд із даним позовом.
Слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій в задоволенні позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 14 частини першої 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом № 1402-VIII, яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 визнано неконституційною частину третю статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, яка не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 312-VІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».
Таким чином, спірні правовідносини врегульовані Законом № 2453-VI.
За правилами частини першої статті 120 Закону № 2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».
Як вбачається з подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.03.2016 № 406/16, копія якого перебуває в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 , суддівський стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 22 років 05 місяців 18 днів (а.с.91-92).
З довідки ТУ ДСА України в Луганській області від 23.12.2015 № 22 та від 26.06.2020 № 1455/20-Вих. також вбачається, що стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 складає 22 роки 05 місяців 18 днів, а саме:
- служба в Радянській армії з 10.11.1968 по 15.11.1971 - 3 роки 0 місяців 6 днів;
- робота на посаді судді з 26.02.1996 по 07.08.2015 - 19 років 5 місяців 12 днів (а.с.12, 14-15).
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 20 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби.
Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (19 років 5 місяців 12 днів) календарний період проходження строкової служби (3 роки 0 місяців 6 днів), загалом 22 роки 05 місяців 18 днів.
Отже, не включення відповідачем до відповідного стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби ОСОБА_1 і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Враховуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання за Законом № 2453-VI у розмірі 84% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17.
Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Місцевий суд вказав, що позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 26.05.2020, натомість з матеріалів справи встановлено, що УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області рішення про зменшення суддівського стажу позивача не приймалося, тому суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та обрав належний спосіб захисту порушеного права.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вже було вказано вище, рішення місцевого суду позивачем не оскаржено  зважаючи на фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає правильним та достатнім обраний судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 календарного періоду проходження строкової військової служби при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці, та як наслідок зобов`язання відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення - 28.12.2015 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді календарного періоду проходження строкової служби 3 роки 0 місяців 6 днів, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% в редакції Закону № 2453-VI, зобов`язання відповідача провести перерахунок щомісячного грошового утримання судді ОСОБА_1 згідно з довідкою ТУ ДСА України в Луганській області про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці від 09.01.2020 №65/20-Вих у розмірі 84% із виплатою недовиплаченого щомісячного грошового утримання починаючи з 01.06.2020.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статями  291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 360/2774/20 – залишити без змін.
Повне судове рішення - 23 лютого 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук