ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/772/21 Справа № 180/973/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційні скарги Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків.
       В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Первинним оглядом МСЕК 11 жовтня 2018 року йому встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, з 25 вересня 2018 року. 
       Під час повторного огляду 25 жовтня 2019 року залишено 65% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності з 01 жовтня 2019 року.
        Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. 
       Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 204033,60 гривень, яку просив стягнути з відповідача, без утримання податку з доходів фізичних осіб.
       Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
       Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 65000 гривень, з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства України.
       Вирішено питання щодо судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 звернулися до суду з апеляційними скаргами.
АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої з товариства на користь ОСОБА_1 суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків з 65 000 грн до 32 500 грн з утриманням податків та зборів, згідно законодавства України.
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнутої з товариства на користь ОСОБА_1 суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків з 65 000 грн до 204 033,60 грн без утриманням податків та зборів, згідно законодавства України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 08.10.1987 року по 02.11.1987 року, з 20.02.1990 року по 13.05.1997 року, з 18.03.2002 року по 10.05.2018 року на посаді підземного гірника, підземного кріпильника, підземного дорожньо-шляхового робітника, гірника очисного забою (а.с.24-27).
       Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 11.10.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями – 30% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, та третю групу інвалідності з 25 вересня 2018 року по 01 жовтня 2019 року (а.с.19).
       Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22.10.2019 року ОСОБА_1 при повторному огляді залишено 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями – 30% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, та третю групу інвалідності з 01 жовтня 2019 року до 01 жовтня 2021 (а.с.20).
       Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.09.2018 року встановлено причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 : рівень пилу – важкість праці, при допустимому значенні до 30 кг, маса вантажу складала 40 кг; робоча поза незручна 57,3%, при допустимому значенні 25 %; вібрація локальна, при допустимій нормі 76 дБ, склав 82 дБ; рівень пилу, 5,88 мг/куб.м., при нормативному значенні 2,0 мг/куб.м.; рівень марганцю 0,498 мг/куб.м., при нормативному значенні 0,3 мг/куб.м.; рівень шуму при допустимому 80 дБА, складав 87 дБА; мікроклімат (а.с.17-18).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків – стійкої втрати професійної працездатності: первинно – 65% та третю групу інвалідності безстроково. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили, стягнув 65 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
       Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
       Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
       Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
       Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
       Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
       В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.         Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів з 08.10.1987 року по 02.11.1987 року, з 20.02.1990 року по 13.05.1997 року, з 18.03.2002 року по 10.05.2018 року на посаді підземного гірника, підземного кріпильника, підземного дорожньо-шляхового робітника, гірника очисного забою (а.с.24-27).
       Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 11.10.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями – 30% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, та третю групу інвалідності з 25 вересня 2018 року по 01 жовтня 2019 року (а.с.19).
       Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 22.10.2019 року ОСОБА_1 при повторному огляді залишено 65% втрати професійної працездатності, у зв`язку із професійними захворюваннями – 30% вібраційна хвороба, 20% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, та третю групу інвалідності з 01 жовтня 2019 року до 01 жовтня 2021 (а.с.20).
       Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.09.2018 року встановлено причини виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 : рівень пилу – важкість праці, при допустимому значенні до 30 кг, маса вантажу складала 40 кг; робоча поза незручна 57,3%, при допустимому значенні 25 %; вібрація локальна, при допустимій нормі 76 дБ, склав 82 дБ; рівень пилу, 5,88 мг/куб.м., при нормативному значенні 2,0 мг/куб.м.; рівень марганцю 0,498 мг/куб.м., при нормативному значенні 0,3 мг/куб.м.; рівень шуму при допустимому 80 дБА, складав 87 дБА; мікроклімат (а.с.17-18).
       Таким чином, професійне захворювання виникло у позивача з вини АТ “Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат”, що підтверджено висновками МСЕК щодо втрати позивачем працездатності.        
       Професійним захворюванням позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях через погіршення стану здоров`я, фізичний біль, необхідність постійного лікування, вимушені зміни способу життя, стійкої втрати професійної працездатності та встановлення 3-ої групи інвалідності, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.
       При визначенні розміру компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди судом першої інстанції враховано, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність у розмірі 65%; позивача щоденно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, зниження слуху, загальна слабкість, позивач змушений вживати додаткових зусиль для організації власного життя, періодично проходити лікування та медичні обстеження.
       Враховуючи наведене, ступінь, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, враховуючи, що третя група інвалідності, встановлена позивачу безстроково, з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 65 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
       Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року (провадження №14-288цс19).
       Приведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: