ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/1599/20 пров. № А/857/14931/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Кухтея Р.В.,
                                                                                             Хобор Р.Б.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гавдик З.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові 07 жовтня 2020 року, повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року, у справі №380/1599/20 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» щодо стягнення коштів за податковим боргом з рахунків у банках, 

В С Т А Н О В И В:

24.02.2020 Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», просило стягнути до бюджету кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в розмірі 2   875   580,81 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується заборгованість, яка станом на дату розгляду справи становить 2875580,81 грн., що підтверджується доказами у справі, а також довідкою Головного управління ДПС у Львівській області про наявність заборгованості з податків і зборів станом на 04.02.2020, така є узгодженою, а тому підлягає стягненню, докази про сплату відповідачем суми заборгованості що є предметом даного спору у справі відсутні. Суд першої інстанції вказав, що розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до Державного бюджету України, є обов`язковим документом, на підставі якого здійснюється нарахування та сплата вказаного платежу та зазначив, що даними інтегрованої картки платника податку на додану вартість, та згідно податкової декларації з податку на додану вартість від 17.01.2020 року, підтверджено наявність податкового боргу в розмірі 301360,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у відповідача відсутній борг зі сплати частини чистого прибутку за 2019 рік. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не врахував, що розрахунки частини чистого прибутку від 20.04.2019, від 07.08.2019 та від 07.11.2019 є оплаченими згідно з платіжним дорученням №400 від 12.12.2019. Зазначає, що частина чистого прибутку (доходу) не сплачена до державного бюджету державним унітарним підприємством та їх об`єднаннями у встановлені терміни не є податковим боргом у розумінні ПК України, а тому нарахування пені на таку суму вважає протиправним. Вважає, що має місце невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи.
Головне управління ДПС у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши мотиви з яких вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою.
В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 11.03.2021 не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволення якого судом апеляційної інстанції, з огляду на необхідність дотримання строків розгляду справи, відмовлено.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» зареєстровано як юридична особа 12.02.1998, основний вид економічної діяльності – 23.61 виготовлення виробів із бетону для будівництва. 
За час діяльності Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» виник податковий борг перед бюджетом, який відповідно до Довідки про податкову заборгованість від 06.02.2020 №1208/54.08 станом на 04.02.2020 становив 3   685   065,85 грн. 
Вказаний податковий борг складається з: 
по частині чистого прибутку (доходу) господарських організацій - 142 329,81 грн.;
- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 08.11.2018 - залишок несплаченої суми - 89 099,39 грн.;
- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 28.02.2019 на суму-21 125,00 грн.;
- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 20.04.2019 на суму - 6 702,00 грн.;
- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 07.08.2019 на суму - 10 204,00 грн.;
- розрахунок частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 07.11.2019 на суму - 11 279,00 грн.;
Згідно зворотного боку облікової картки пеня на суму - 3 920,42 грн.
по податку на прибуток підприємств - 346 603,36 грн.;
- податкова декларація від 08.11.2018 залишок несплаченої суми - 374,65 грн.;
- податкова декларація від           28.02.2019 на суму - 3 803,00 грн.;
- податкова декларація від           20.04.2019 на суму 4 536,00 грн. (- 3330,00 грн.; -1206,00 грн.);
- податкова декларація від           08.08.2019 на суму 8 006,00 грн. (-3 126,00 грн.; -4880,00 грн.);
- податкова декларація від           07.11.2019 на суму 4 749,00          грн. (-689,00 грн.;-4060,00 грн.);
- податкове повідомлення-рішення №0001262201/6025 від 23.04.2014р. на суму                 195 291,00 грн. (за основним платежем - 179 423,00 грн., штрафні санкції - 15 868,00 грн.) - узгоджене на підставі постанови Верховного Суду №К/9901/26502/18 від 17.12.2019 в адміністративній справі №813/6524/14;
Згідно зворотного боку облікової картки пеня на суму - 129 843,71 грн.
по земельному податку з юридичних осіб - 2 078 529,89 грн.;
- податкова декларація від 19.02.2018 за вересень - грудень 2018 на суму - 616 411,68 грн.;
- податкова декларація від 19.02.2019 за січень - грудень 2019 на суму - 1 321 784,86 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №0104285404 від 04.12.2019 на суму - 7 267,97 грн.;
- податкове повідомлення-рішення №0110385404 від 23.12.2019 на суму - 0,02 грн. 
Згідно зворотного боку облікової картки пеня на суму - 133 065,36 грн.;
по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів - 308 117,75 грн.
- податкова декларація від 17.01,2020 на суму - 301 360,00 грн.
Згідно зворотного боку облікової картки пеня на суму - 6 757,75 грн.
Частина податкового боргу платника податків, а саме податковий борг на суму                 809 485,04 охоплений позовною заявою у справі №813/5057/17 за позовом ГУ ДФС у Львівській області до ДП МОУ «Львівський завод збірних конструкцій» про стягнення податкового боргу.
Оскільки зазначені суми є узгодженими та у встановленні законом строки до бюджету не сплачені, Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд з позовом про стягнення таких.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 54.1. статті 54 ПК України встановлено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. 
Згідно з положеннями статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Таким чином, у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вказані положення ПК України днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є день, що настає після законодавчо встановлених строків для сплати нарахованої суми податкового зобов`язання, у разі адміністративного оскарження - день закінчення процедури адміністративного оскарження, у випадку звернення до суду - день набрання судовим рішенням законної сили. Тобто, якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує такі до суду, то визначені в них грошові зобов`язання вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.
В межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу. за стягненням якого звернувся контролюючий орган. Проте, саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення (наявність податкового повідомлення - рішення, чинного на час звернення з позовом про стягнення боргу).
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що за 2019 рік частина чистого прибутку, що відраховується до державного бюджету склала 27   428,00 грн., які відповідач оплатив, в т.ч. платіжним дорученням №400 від 12.12.2019. 
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати частини чистого прибутку (доходу) до бюджету державними та комунальними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких є державна та/або комунальна власність, віднесено до функцій контролюючого органу (підпункт 19-1.1.51 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України).
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138 (далі - Порядок № 138) частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.
Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.
Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації.
Для частини чистого прибутку (доходу) податковими (звітними) періодами є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. Для господарських товариств, корпоративні права яких частково належать державі, та господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, що не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, який настає за звітним, податковим (звітним) періодом є календарний рік.
При цьому розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку складається наростаючим підсумком та подається до контролюючих органів разом з фінансовою звітністю у строки, передбачені статтею 49 цього Кодексу.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.
Відповідно до пункту 1-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, у редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, стягнення заборгованості з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань здійснюється в порядку, визначеному статтями 59, 60 глави 4, статтями 87-101 глави 9 розділу II цього Кодексу.
Отже, законодавець у 2020 році усунув неузгодженості у податковому законодавстві щодо адміністрування частини чистого прибутку, який має сплачуватися до Державного бюджету України державними унітарними підприємствами, а тому не сплачена сума такого у законодавчо встановленні строки є податковим боргом.
Згідно з пунктом 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як зазначено контролюючим органом у відзиві на апеляційну скаргу та не спростовано належними та допустимими доказами відповідачем, на момент формування довідки про податкову заборгованість відповідача враховано сплачені до бюджету суми. Вказане підтверджено і долученою до матеріалів справи ІКП, де відображена також і сплачена до бюджету сума. 
Відповідно до положень Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422 (далі – Порядок №422) інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Щодо податкового боргу з податку на додану вартість, то суд апеляційної інстанції зауважує, що даними інтегрованої картки платника податку на додану вартість та податковою декларацією з податку на додану вартість від 17.01.2020 спростовано аргументи скаржника щодо своєчасного нарахування та сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів та підтверджено наявність податкового боргу в розмірі 301 360,00 грн.
Аналогічно даними ІКП підтверджено наявність податкового боргу з податку на прибуток підприємств, де відображено також і дані щодо сплачених до бюджету сум.
Щодо податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб, то до матеріалів справи долучені податкові декларації з плати за землю, акти про результати камеральної перевірки своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання до бюджету, якими встановлено порушення відповідачем правил сплати (перерахування) узгодженого податкового зобов`язання щодо плати за землю, та податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі таких актів, тоді як докази оскарження та подальшого скасування винесених податкових повідомлень-рішення в матеріалах справи відсутні, суду апеляційної інстанції скаржником не надані.
При цьому, стягнення оскаржуваним судовим рішенням податкового боргу по земельному податку в користь Державного бюджету України, на переконання суду апеляційної інстанції, є опискою, яка може бути виправлена судом першої інстанції та не впливає на правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.
Щодо нарахування пені, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що відповідно до пункту 4 підрозділу 2 «Відображення в ІКП надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету та єдиного внеску» розділу 3 «Облік надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску» Порядку №422 після рознесення сум до ІКП автоматично проводиться розрахунок пені за правилами, визначеними главою 7 цього розділу, та проведення відповідних операцій щодо нарахування пені в ІКП.
Згідно з підрозділом 7 «Правила нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС» розділу 3 «Облік надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску» Порядку №422 нарахування пені розпочинається: після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня: 1) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного Податковим кодексом України; 2) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Податковим кодексом України; у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); у день настання строку погашення податкового зобов`язання, визначеного податковим агентом при виплаті (нарахуванні) доходів на користь платників податків - фізичних осіб та/або органом ДФС під час перевірки такого податкового агента.
Нарахування пені (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2 та 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 глави 12 розділу ІІ Податкового кодексу України) здійснюється у день фактичного погашення податкового боргу (частини податкового боргу).
Нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу Казначейства та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення про скасування або списання суми податкового боргу (його частини).
Пеня не нараховується: на пеню; за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі податків, зборів і інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, якщо таке несвоєчасне або неповне перерахування відбулось через порушення банком строків зарахування податків, зборів до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Таким чином, не сплата узгодженої суми грошового зобов`язання протягом законодавчо встановлених строків має наслідком нарахування та сплату пені, а оскільки скаржником належними та допустимими доказами не спростовано суму визначеного контролюючим органом податкового боргу, то наявні підстави для нарахування пені.
Відповідно до пунктів 95.1, 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
За встановлених обставин, оскільки наявність податкового бору підтверджена долученими до матеріалів справи документами та не спростована належними та допустимими доказами відповідачем, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані контролюючим органом грошові зобов`язання вважаються узгодженими, а відсутність доказів сплати таких зобов`язань вказує на наявність у відповідача податкового боргу, який самостійно не сплачено, а тому наявні підстави для стягнення вказаного боргу з відповідача.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності стягнення податкового боргу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №380/1599/20 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.03.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України