ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Львів	Справа № 380/378/20 пров. № А/857/11882/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року в справі №380/378/20 (суддя Брильовський Р.М., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича, Годовицько-Басівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В:
                    
У провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №380/378/20 за позовом ОСОБА_1 до голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича, Годовицько-Басівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення компенсації.
Рішенням від 27 серпня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
У позовній заяві позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідачів солідарно судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 5  000 грн. 
02.09.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 3248, 64 грн.
Додатковим рішенням від 04 вересня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнив повністю.
Стягнув на користь на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3428 (три тисячі чотириста двадцять вісім) грн 64 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Годовицько-Басівської сільської ради (81117, Львівська область, Пустомитівський район, с. Годовиця, вул. Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 22372377). 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження витраченого часу та коштів, що пов`язані з розглядом цієї справи, позивач надав суду копію квитків на проїзд та скріншот карти на підтвердження затраченого часу для проїзду з с. Басівка до м. Львова.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, Годовицько - Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач не надав жодних доказів щодо витрати часу на прибуття до суду; доказів вартості оплати проїзду, як і взагалі такої оплати, оскільки позивач є інвалідом 2-ої групи; доказів витрачання саме 15 днів на підготовку до судових засідань та підготовку процесуальних документів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3  ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Частина 1  ст. 132 КАС України  передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до  ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч. 1  ст. 135 КАС України  витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2  ст. 135 КАС України).
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 5 Додатку до  постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.
Таким чином, витрати на переїзд, в даному випадку компенсації витраченого часу на проїзд в обидві сторони, можуть бути відшкодовані лише у випадках їх документального підтвердження.
Однак колегія суддів встановила, що в матеріалах справи відсутні будь -  які докази, котрі б надали змогу визначити скільки часу та коштів було витрачено позивачем на проїзд в обидві сторони для участі в судових засіданнях. 
З наданих позивачем квитків також неможливо встановити дату поїздки, особу, яка їх придбала, а тому неможливо зробити висновок про те, що ці квитки придбавалися саме для прибуття позивача у відповідні судові засідання, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає необґрунтованим віднесення таких витрат до судових витрат,  що підлягають відшкодуванню у даній справі.
Щодо вимоги позивача про компенсацію за відрив від звичайних занять, колегія суддів також вказує на необхідність документального підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат.
Так, позивач  у заяві лише констатував, що витратив 15 днів на підготовку до судових засідань, складення та подання позовної заяви, уточнення позовних вимог, написання клопотань та  2 год. 13 хв.  – загальний час перебування в судових засіданнях. 
Проте ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивач не надав жодного доказу в обґрунтування компенсації за відрив від звичайних робіт, тобто не надав доказів, які саме звичайні заняття були позивачем заплановані та не здійснені у зв`язку з явкою до суду, у зв`язку з чим, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Вказані висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 17 січня 2020 року  у справі №818/40/17.
Правовими положеннями ч.5  ст. 242 КАС України  передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 3428 грн 64 коп., оскільки понесення таких не підтверджено жодними доказами. 
Натомість суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про компенсацію витрат за відрив від звичайних занять.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються колегією суддів в якості належних.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про компенсацію витрат за відрив від звичайних занять відмовити повністю.
Керуючись ст. ст. 243,  310, 315, 317, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Годовицько - Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області задовольнити. 
Скасувати додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року в справі №380/378/20 та ухвалити постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію витрат за відрив від звичайних занять відмовити повністю. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 20.01.2021.