ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 824/1312/19-а                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 лютого 2021 року                                                                                 м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - позивач, ГУ ДФС у Чернігівській області) звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення податкового борга в сумі 33066,40 грн., який утворився у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань з податка на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що копія відзива на позов йому не надходила, атому він був позбавлений можливості з ним ознайомитись. Також наголошує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про неузгодженість суми заборгованості, заявленої до стягнення, оскільки податкове повідомлення - рішення, яким визначено суму грошового зобов`язання, а також податкова вимога були направлені на адресу місця проживання, яка зазначена у картці платника податків. Інформації про зміну місця проживання відповідач контролюючому органу у порушення вимог Податкового кодексу України не подала.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що об`єкт оподаткування у неї відсутній з 2004 року. До того ж, місце проживання змінено ще у 2004 році, коли Податковий кодекс України ще не діяв. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що підставою для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу стало не проведення позивачем оплати грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні - рішенні від 14 лютого 2018 року.
Зазначене податкове повідомлення - рішення було направлено відповідачу, однак повернулось без вручення на адресу податкового органа з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого терміна зберігання».
Згідно інтегрованої картки платника на день звернення до суду з відповідним позовом за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 33066,40.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів надіслання відповідачу податкового повідомлення - рішення, яким визначено суму грошового зобов`язання, тому таке зобов`язання не набуло статуса узгодженого. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовує Податковий кодекс України (далі - ПК України).
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 ПК України було введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункта 266.1.1 пункта 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 означеного пункта встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункта 266.3 статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.7.2 пункта 266.7 статті 266 ПК України закріплено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному  статтею 42  цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Відповідно до пункта  42.2 статті 42 Податкового кодексу України у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з абзацом 2 пункта 58.3 статті 58 ПК України  податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.2  статті 42 цього Кодексу.
Відповідно до абзаца 3 цієї правової норми у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Аналогічні положення містять норми Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204-ІІІ.
Як убачається із матеріалів справи, податкове повідомлення від 14 лютого 2018 року повернулось до податкового органа з відміткою на конверті щодо причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Така відмітка не є достатнім доказом інформування позивача про донарахування йому суми грошового зобов`язання. Позначення «за закінченням терміну зберігання» не розкриває справжні причини, з яких рекомендований лист не був вручений адресату, та не свідчить про відмову адресата отримати лист.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, з 2004 року відповідач за адресою направлення податкового повідомлення - рішення не проживає та не зареєстрована. 
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в силу положень пункта 58.3 статті 58 ПК України зазначене рішення не вручене відповідачу через помилку, допущену контролюючим органом, оскільки останнім не наведено доказів на підтвердження існування у платника податків обов`язку інформувати податкові органи про зміну місця проживання станом на 2004 рік. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують.
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.    Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.П. Черпіцька