Ухвала
29 січня 2021 року
м. Київ
справа № 750/10146/19
провадження № 61-57ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратурина рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди.
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 31 жовтня 2017 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України), однак 07 березня 2019 року кримінальне провадження відносно нього було закрито згідно пункту 3 частини першої статті 284 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України), у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді, і вичерпанням можливостей їх отримання. 
Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та зазначаючи, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового розслідування він двічі оголошувався в розшук та затримувався, за місцем його проживання проводився обшук, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь 
200 000 грн шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на відшкодування завданої моральної шкоди.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області (після перейменування - Чернігівська обласна прокуратура), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року залишено без змін.
31 грудня 2020року засобами поштового зв`язку Чернігівська обласна прокуратураподала касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року справу № 750/10146/19 (провадження 
№ 61-57ск21) передано судді-доповідачу.
Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови апеляційного суду від 25 листопада 2020 року отримав 07 грудня 2020 року.
Відповідно до вимог статті 390 ЦПК України пропущений прокуратурою строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Чернігівська обласна прокуратурареалізувала своє право на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справах «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» та «Шамоян проти Вірменії»).
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України). 
Ціна позову в справі №750/10146/19 становить 200 000 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2020 року (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).
Отже, справа, на судові рішення у яких подана касаційна скарга, в силу закону належить до категорії малозначних.
Заявник вважав, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для держави.
Натомість Верховним Судом досліджено та взято до уваги категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Обставин, які б свідчили, про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа № 750/10146/19 становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для держави колегією суддів не встановлено.
Незгода заявника із оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. При цьому доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суди попередніх інстанцій врахували обставини встановлені у конкретній справі.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; заявник реалізував своє право на апеляційний перегляд, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає задоволенню клопотання про зупинення виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити Чернігівській обласній прокуратурістрок на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівської обласної прокуратурина рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в цивільній справі № 750/10146/19.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта