ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/6334/20 пров. № А/857/744/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мидзки Романа Володимировича на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, ухвалене суддею Хома О.П. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №380/6334/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
14 листопада 2020 року на адресу суду представником позивача засобами поштового зв`язку скеровано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, вимогами якої є вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 19500,00 грн.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року заяву про відшкодування витрат на правову допомогу задоволено частково. Стягнуто з Трускавецької міської ради Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 7000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, представник позивача -адвокат Мидзка Роман Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про часткове задоволення вимог заяви.
В апеляційній скарзі представник позивача не погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат, зокрема вказуючи на те, що суд, порушивши принцип рівності сторін спору та диспозитивності процесу, перейняв на себе функцію доказування обгрунтованості/необгрунтованості розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно тверджень скаржника з огляду на часткове задоволення позовних вимог до стягнення судом підлягали понесені позивачем витрати, що складають 3/4 від заявленої позивачем суми, оскільки визнавши протиправною бездіяльність відповідача та зобов`завши внести заяву позивача до порядку денного сесії та повторно належно її розглянути, судом фактично було задоволено позовні вимоги, однак в інший спосіб, позивачу відмовлено лише у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду.
Крім того, зауважує що відповідно до ст.627 ЦК України сторони договору є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами першою та третьою статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі; якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).
Відповідно до частини 9 вказаної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;               2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шостастатті 134 КАС України).
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виснував, що витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з суб`єкта владних повноважень (бюджетних асигувань), що виступав відповідачем у справі - Трускавецької міської ради, частково - в розмірі 7000, 00 грн.
Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.
При цьому, при дослідженні доказів суд виходить з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України.
З матеріалів справи слідує, що представником позивача клопотання про вирішення питання розподілу судових витрат заявлено у позовній заяві,  докази понесених витрат на професійну правничу допомогу було подано одночасно із заявою про ухвалення додаткового рішення, скерованою на адресу суду засобами поштового зв`язку 14.11.2020, що з урахуванням вимог ч.9 ст. 120 КАС України вказує на дотриманням заявником порядку та строків, визначених ч.7 ст. 139 КАС України для звернення із такою заявою.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представником позивача надано:
- протокол узгодження гонорару від 01.06.2020;
- рахунок послуг від 20.08.2020, а саме: підготовка та подача заяви до Трускавецької МР про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок для будівництва житлового будинку та індивідуального гаража (тривалість 2 год., вартість 3  000 грн); підготовка та подача повторної заяви до Трускавецької міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок для будівництва житлового будинку та індивідуального гаража (тривалість 1 год., вартість 1  500 грн); підготовка та подача позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду (тривалість 4 год., вартість 6 000 грн); підготовка та подача клопотання про доручення документів (доказів) до справи (тривалість 1 год., вартість 1  500 грн); підготовка та подача письмових пояснень до справи (тривалість 3 год., вартість 4  500 грн);
- рахунок послуг від 30.09.2020, а саме участь представника в судовому засіданні 15.09.2020;
- рахунок послуг від 10.11.2020, а саме участь представника в судовому засіданні 10.11.2020;
- акт приймання-передачі послуг від 30.08.2020 №30/08/20, згідно якого ОСОБА_1 надавались такі послуги: підготовка та подача заяви до Трускавецької міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок для будівництва житлового будинку та індивідуального гаража (тривалість 2 год., вартість 3  000 грн); підготовка та подача повторної заяви до Трускавецької міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок для будівництва житлового будинку та індивідуального гаража (тривалість 1 год., вартість 1  500 грн); підготовка та подача позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду (тривалість 4 год., вартість 6 000 грн); підготовка та подача клопотання про доручення документів (доказів) до справи (тривалість 1 год., вартість 1  500 грн); підготовка та подача письмових пояснень до справи (тривалість 3 год., вартість 4  500 грн);
- акт приймання-передачі послуг від 30.09.2020 №30/09/20, згідно якого ОСОБА_1 надавалась така послуга - участь представника в судовому засіданні 15.09.2020 (тривалість 1 год., вартість 1  500 грн);
- акт приймання-передачі послуг від 10.11.2020 №10/11/20, згідно якого                   ОСОБА_1 надавалась така послуга - участь представника в судовому засіданні 10.11.2020 (тривалість 1 год., вартість 1  500 грн);
- меморіальний ордер від 16.06.2020 №@2PL153612 на суму 1  500 грн;
- меморіальний ордер від 28.07.2020 №@2PL774399 на суму 15  000 грн;
- меморіальний ордер від 10.11.2020 №@2PL996668 на суму 1 500 грн;
- меморіальний ордер від 10.11.2020 №@2PL018564 на суму 1 500 грн.
Згідно заперечень відповідача заявлені представником позивача вимоги заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 19500,00 грн не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з Трускавецької міської ради становитиме надмірний тягар для відповідача, заявлений розмір є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатами та із обсягом наданих адвокатами послуг (виконаних робіт).
Судом першої інстанції враховано доводи заперечення відповідача на подану представником позивача заяву та частково задоволено заяву про розподіл судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, стягнувши з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати в розмірі 7000,00 грн з вказівкою на те, що позовні вимоги задоволено частково, справа, у якій адвокатами надано послуги, є справою незначної складності, складання адвокатами в рамках даної адміністративної справи документів не потребує значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу та заявлений до оплати розмір гонорару за участь адвоката у двох судових засіданнях з розрахунку за 1 годину кожен не відповідає фактичному часу участі представника у судових засідання, які згідно протоколів судових засідань тривали 48 хв. та 19 хв.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Так, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зістаттею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені до стягнення судові витрати у розмірі 19500,00 грн не відповідають критеріям розумності їх розміру, спричиняють надмірний фінансовий тягар на відповідача, оскільки зокрема має місце включення в розрахунок витрат на правову допомогу послуг у обсязі, які фактично наданими у даній справі адвокатом клієнту не були, а саме послуги з представництва та захисту інтересів у двох судових засіданнях тривалістю по 1 годині, та не встановлено розумної необхідності понесення судових витрат у заявленому розмірі для конкретної справи з огляду на характер спірних правовідносин, віднесення даної адміністративної справи до справ незначної складності та відсутності обґрунтованого пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагне досягти позивач.
Аналізуючи наведені правові норми та доводи скаржника, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, їх пов`язаність з розглядом справи, пропорційність та обгрунтованість розміру судових витрат до предмета спору, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) у задоволеному судом розмірі, відтак погоджується із висновком суду першої інстанції про їх часткове стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.
З огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України, колегія суддів не вбачає правових підстав для здійснення зміни розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Мидзки Романа Володимировича залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №380/6334/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний