Номер провадження: 22-ц/813/1657/21 
Номер справи місцевого суду: 522/11325/16-ц
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д.,
Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В., 

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року у справі за скаргою Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича, заінтересована особа: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2018 року Одеська міська рада звернулась до суду із скаргою дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби в Одеській області Цинєва В.О., заінтересована особа: ОСОБА_1 , в якій просила суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. від 16 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57708528; зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва В.О. повернути виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 30 жовтня 2018 року в справі №522/11325/16, стягувачу.
В обґрунтування скарги зазначено, що постанову державного виконавця від 16 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57708528 прийнято з порушенням норм чинного законодавства, а саме, що рішенням суду про стягнення коштів з бюджетної установи підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчі служби. Оскільки державний виконавець не повернув виконавчий документ заявнику, а відкрив виконавче провадження у справі, чим перебрав на себе повноваження іншого уповноваженого органу, представник Одеської міської ради звернувся до суду із даною скаргою.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року у задоволенні скарги Одеської міської ради відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Одеська міська рада звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги в повному обсязі, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права.
Розгляд справи призначено на 10 лютого 2021 року, однак згідно із Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду і забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.
10 лютого 2021 року від представника Одеської міської ради надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки бажає особисто приймати участь у відкритих судових засіданнях, однак розглянувши клопотання, колегія суддів дійшла до висновку про залишення вказаного клопотання без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 22 лютого 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Відповідно до статей 1, 5-6 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. 
Статтею 43 Бюджетного кодексу України визначено, що при виконанні місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, є Державна казначейська служба України.
Відповідно до п. п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Матеріалами справи встановлено, що звертаючи зі скаргою Одеська міська рада просила суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєва В.О. від 16 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57708528 та зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Цинєва В.О. повернути виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 30 жовтня 2018 року в справі №522/11325/16, стягувачу, оскільки зазначена постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а саме, що рішенням суду про стягнення коштів з бюджетної установи підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчі служби. 
Постановляючи ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 року про відмову в задоволенні скарги Одеської міської ради суд першої інстанції, виходив із того, що нормами чинного законодавства передбачено порядок стягнення коштів органами Казначейства з державних органів та органів місцевого самоврядування за рішенням суду в Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженої постановою кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, лише у випадках, коли такий орган обслуговується в органах державного казначейства та має там свої рахунки, а в боржника – Одеської міської ради відсутні відкриті рахунки у органах казначейства або інших банківських установах. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.
Відповідно до п. 2 вищезазначеного Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
При цьому, підпунктом 3 пункту 9 Порядку встановлено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли, зокрема, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:  державний орган;  державні підприємство, установа, організація;  юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.
Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Одеська міська рада за організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.
А тому Одеська міська рада не є органом за яким згідно норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів.
Судом також встановлено, що боржник – Одеська міська рада (код ЄДРПОУ 26597691) не внесена до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів та не має відкритих рахунків в ГУДКСУ в Одеській області, а тому виконавчий лист не може бути виконаний органами Казначейства.
Наведене підтверджується довідкою Державної фіскальної служби України про відсутність відкритих рахунків, крім того зазначений факт не заперечується Одеською міською радою в апеляційній скарзі.
З урахуванням вищевикладеного, встановивши, що Одеська міська рада не перебуває на казначейському обслуговуванні за видатками в органах Державної казначейської служби Одеської області, немає там відкритих рахунків та виконання рішення про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, не підпадає під дію ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. 
В даному випадку саме на органи державної виконавчої служби, покладено обов`язок здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, а судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року по справі №344/20949/18, і підстав для відступлення від вказаної позиції апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд також звертає увагу, що в постанові апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2018 року, яка набрала законної сили, колегія суддів зазначила, що помилковим є висновок про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, саме шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, відносно того, що рішення суду про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, підлягає виконанню органами Державної казначейської служби є безпідставними.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так само, згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції»).
Отже, суд першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги Одеської міської ради, оскільки саме на органи державної виконавчої служби покладено обов`язок провести виконавчі дії щодо виконання рішення про стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської радизалишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 січня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено: 22 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

А.І. Дрішлюк