УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження
22 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 640/20294/19
провадження № К/9901/4659/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі № 640/20294/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 
Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено у доплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності з підстав змін у законодавстві, оскільки, на думку позивача, доплата повинна здійснюватись у порядку та на умовах, що були чинними станом на момент встановлення первинної інвалідності.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 14.08.2020, яке Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 03.12.2020 залишив без змін, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Дослідивши зміст касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.
Приписи пункту 8 частини другої  статті 129 Конституції України  передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої  статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі за текстом -  КАС України) й частини першої  статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Законодавець у  КАС України  встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо обмеження можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.
За приписами пункту 20 частини першої  статті 4 КАС України  адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
У частині шостій  статті 12 КАС України  закріплений перелік справ, які для мети  КАС України  слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої  статті 12 КАС України  передбачають, що для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Спір у цій справі виник через рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, щодо відмови у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вже була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а у зв`язку зі зміною у законодавстві, розмір одноразової грошової допомоги для осіб з інвалідністю другої групи з числа осіб, звільнених зі строкової військової служби, становить 90-кратний прожитковий мінімум, що є меншою сумою, що була вже виплачена раніше позивачу, а тому відсутні підстави для здійснення доплати одноразової грошової допомоги. І тому з огляду на те, що предметом спору є рішення суб`єкта владних повноважень стосовно відмови у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги, ця справа є справою незначної складності відповідно до вимог пункту 3 частини шостої  статті 12 КАС України.
Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
У касаційній скарзі заявник зазначає про обставини, на підставі яких Міністерство оборони України мало б, на думку скаржника, здійснити призначення доплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи, а також надає правове обґрунтування наведеним ним обставинам.
Натомість ці обставини та аргументи не є підставою для касаційного перегляду справи незначної складності. Скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Колегія суддів також не встановила випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.
Своєю чергою касаційна скарга стосовно наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводиться до незгоди із ухваленими судовими рішеннями у справі й тверджень про невідповідність висновків суду першої та апеляційної інстанцій обставинам справи. Доводи, наведені позивачем у його касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України у сфері соціального захисту військовослужбовців, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Також колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 373/2054/16-ц викладений висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Суд касаційної інстанції зауважує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 вже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, яке (таке питання) порушене в касаційній скарзі на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі № 640/20294/19.
Ухвалюючи вказану постанову, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від правового висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №    295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі №    825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшов, зокрема, такого висновку:
«(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;».
В свою чергу, судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах застосовано норми законодавства в редакції чинній на день повторного огляду позивача, що узгоджується із висновком Верховного Суду, сформованого у подібних правовідносинах.
Колегія суддів встановила, що заявник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції посилається на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до абзацу 3 частини четвертої  статті 330 КАС України  у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Однак, на вимогу даних приписів процесуального законодавства, ОСОБА_1 у касаційній скарзі не зазначено ані висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від якого необхідно відступити, ані відповідне обґрунтування.
Одночасно заявник вказує, що Верховний Суд у своїй постанові ще не викладав висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, а саме щодо питання застосування підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII. Однак, колегія суддів наголошує, що практика застосування даної норми права є сталою, та застосовується щодо усіх військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, що підтверджується судовою практикою у таких справах: постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 440/1867/19, від 21.11.2019 у справі №2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі №806/2508/18 та від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції.
Скаржник у касаційній скарзі зазначає також про те, що суди попередніх інстанцій у даній справі помилково посилаються на правові висновки Верховного Суду, зроблені у ряді постанов та наводить перелік таких, однак колегія суддів не встановила наявність посилань судів першої та апеляційної інстанцій на вказані постанови. 
У поданій касаційній скарзі позивач зазначає, що вона має фундаментальне та виняткове значення, однак при цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або фундаментального значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Також, посилання скаржника на те, що розгляд даної справи становить значний суспільний інтерес, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність «суспільного інтересу» як обставина, яка може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за кількісними та якісними критеріями як-от:
1) суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій);
2) інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій).
У світлі обставин цієї справи та з обґрунтувань касаційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав, які б дозволили стверджувати, що вона становить значний суспільний інтерес.
Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, яке за законом не належить оскаржувати у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.
Керуючись приписами статей 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі № 640/20294/19.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб