ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року
м. Харків
справа № 643/9634/20
провадження №22/818/969/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Хорошевського О.М.
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
Учасники справи :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД»
Відповідач:  ОСОБА_1 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року, постановлене суддею Букреєвою І. А., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестбуд» звернулось до суду із позовом в якому просив стягнути з відповідачки на їх користь заборгованості за наданими послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також заборгованості за послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж будинку за період з 01.02.2017 по 20.01.2020, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 28219,17 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» здійснює управління будинку АДРЕСА_1 та з 2012 по теперішній час виконує функції з надання послуг з утримання будинку, прибудинкової території, а також надає послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж будинку та проводить розрахунки з власниками житлових приміщень будинку. Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Позивачем добросовісно надавались і надаються вказані вище послуги, відповідач такі послуги приймала та приймає, проте їх не сплачує у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем за період з 20.06.2017 по 20.06.2020 на загальну суму 28 219,17 грн., яка складається із 15735,29 грн. за надані послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій та 12483,88 грн. за надані послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж та експлуатації спільних інженерних мереж будинку з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. Позивач зазначає, що відповідачем споживалися житлово-комунальні послуги, при цьому, з боку відповідача будь-яких претензій щодо надання неякісних або не в повному обсязі послуг, заперечень щодо розміру заборгованості не надходило. Тарифи на утримання будинку та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 встановлено рішенням Харківської міської ради від 07.09.2016 за №606 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року позов ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з червня 2017 по червень 2020 у розмірі 12772 грн. 60 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 924 грн. 74 коп., суму індексу інфляції у розмірі 185 грн. 46 коп., пеню у розмірі 55 грн. 69 коп., а всього 13938 грн. 49 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1038 грн. 18 коп., а всього стягнути 14976 грн. 67 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що розрахунок наданий позивачем не відповідає дійсності, здійснений без урахування умов договору укладеного між нею та ТОВ «Мегаінвестбуд». На момент укладення договору ціна становила 1,555 грн/м.2 , погодження іншої вартості надання послуг або тарифу між сторонами погоджено не було. Звертає увагу, що добросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання і сплачувала за тарифом встановленим в договорі, однак позивач незаконно збільшив вартість надаваємих послуг.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст. ст 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено, та матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання з оплати за надані позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з червня 2017 по червень 2020. Непогодження відповідача щодо існування такого розміру заборгованості, її розрахункам є безпідставними, оскільки будь-якими доказами зворотного не підтверджено, контррозрахунку не надано.
З такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з огляду на таке.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Згідно  статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до вимог статей  150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватної власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватної власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту.
Згідно з пунктом 5 частини третьої  статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»  праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першої статті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.
Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла).
Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» цей Закон, зокрема, регулює: порядок створення, реєстрації,  реорганізації,  діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини   суб`єктів   права   власності   щодо  користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні.
Згідно зі  статтею 4 вказаного Закону Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до статті 18 вказаного Закону Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане: забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан неподільного та загального майна, що належить членам Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; забезпечувати виконання вимог статуту об`єднання; виконувати свої договірні зобов`язання; забезпечувати дотримання інтересів усіх членів об`єднання, асоціації при встановленні умов і порядку володіння, користування розпорядження спільною власністю, розподілі між членами об`єднання, асоціації витрат на експлуатацію та ремонт неподільного та загального майна; припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження неподільним та загальним майном членами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Згідно зі  статтею 11 цього Закону Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку після набуття статусу юридичної особи може, зокрема, прийняти на власний баланс весь житловий комплекс. Балансоутримувач забезпечує управління житловим комплексом.
Системний аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, учасник відносин у сфері житлово-комунальних послуг і суб`єкт, уповноважений здійснювати управління майном житлового будинку чи комплексу будинків і забезпечувати їх належну експлуатацію та утримання разом із прибудинковою територією, яка одночасно може бути й балансоутримувачем та виконувати його функції.
Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 30 вересня  2019 року у справі № 369/5660/16-ц, провадження № 61-29908ск18.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»  власники квартир, приміщень зобов`язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об`єднанні. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати за відповідними рахунками у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, житловий будинок по АДРЕСА_1 передано на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестбуд», та саме ця юридична особа надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території власникам квартир у вказаному будинку.
ОСОБА_1 є власником кватири АДРЕСА_3 , та ТОВ «Мегаінвестбуд» здійснює нарахування їй платежів з утримання будинку та прибудинкових територій за фактично надані послуги.
Згідно наказу директора ТОВ «МЕГАІНВЕСТИБУД» ОСОБА_2 за №1-20/05-12 від 20.05.2012 стосовно житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визначено виконавцем послуг з утримання вищезазначеного будинку та належної до нього прибудинкової території ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД», підрозділ житлово-комунального господарства (а.с.9).
21.05.2012 між ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» та ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до якого визначений розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору у розмірі 1,555 грн. за 1 кв.м. (п.3). (а.с.25-30).
Із змісту вказаного договору вбачається, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, визначених у додатку №1, який додається до цього договору (п. 2).
Рішенням виконкому Харківської міської ради № 606 від 07.09.2016 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «МЕГАІНВЕСТБУД» на адресу: АДРЕСА_1 , а саме, загальний тариф за 1 кв.м. загальної площі квартири в розмірі 3,075 грн., як вбачається із наданого Додатку 4 до рішення виконкому Харківської міської ради від 07.09.2016 №606 (а.с.11-13).

Як вбачається із наданого Додатку 4 до рішення виконкому Харківської міської ради від 07.09.2016 №606, загальний тариф за 1 кв.м. загальної площі квартири в розмірі 3,075 грн., в тому числі: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових клітинок; вивезення побутових відходів; технічне обслуговування ліфтів; технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення; дератизація, дезінсекція; обслуговування вентиляційних каналів; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливової каналізації і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території; освітлення місць загального користування; енергопостачання ліфтів.
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за період з 01.02.2017 по 20.01.2020 року.
Суд вирішуючи питання про стягнення заборгованості, стягнув її за період з червня 2017 по червень 2020 року тим самим вийшовши за межі позовних вимог.
Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем станом грудень 2017 року нараховано за наданим позивачем послугами (за 6 місяців) 3261,02 грн, сплачено 1645,00 грн заборгованість складає 1616,02 грн.
Нараховано за 2018 рік (12 місяців) всього 5590,32, сплачено 3739,58 заборгованість складає 1850,74 грн.
Станом на грудень 2019 року (12 місяців) за надані послуги нараховано 5519,88 грн, сплачено 5058,16 заборгованість становить 461,72 грн.
Згідно розрахунку з січня по червень 2020 року за надані послуги нараховано 2264,76 грн, сплачено 2799,57 грн, переплата складає 234,81 грн.
Стягненню підлягає заборгованість з 06.2017 по 20.01.2020 року у сумі 1616,02 грн. (заборгованість за 2017), 1850,74 грн (заборгованість за 2018), 461,72 (заборгованість за 2019), а за період з 01.01.2020 по 20.06.2020 року існує переплата у розмірі 234,81 грн, і ця сума підлягає відрахуванню із загальної суми заборгованості.
Такими чином загальна сума заборгованості становить 3928,48 – 234,81 (переплата) = 3693,67 грн.
Згідно ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Такими чином судова колегія вважає за можливе стягнути з відповідачів 3% річних та індекс інфляції за період з 06.2017 по 20.01.2020.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р  застосовуючи індекси інфляції при розгляді судових справ для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.
У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; що оприлюднений у засобах масових інформації.
Також стягненню підлягають 3% річних від суми загальної заборгованості за період з 06.2017 по 20.01.2020 роки тобто за 3 роки та 6 місяців становить 110,81 грн за рік і 387,83 грн за весь період.
Інфляційні втрати:
Інфляційні витрати за 2017 рік з 06.2017 по 01.01.2018
За червень 2017 року 3693,67*3,2= 118,20 грн
Інфляційні втрати за 2018 рік становлять 109,8 (3693,67*9,8 =361,97 грн)
Інфляційні втрати за 2019 рік становлять 104,1 (3963,67*4,1 = 151,44 грн.)
Інфляція за січень 2020 року становить 101,2 (3963,67*0,2 = 7,38 грн.)
Всього стягненню підлягає 638,99 грн.
Відповідачкою не доведено, що вона не отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території або відмовилася від їх отримання. Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від їх оплати, нею не надано. Отже, відповідачка має обов`язок оплатити вартість отриманих ним послуг.
Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з неї заборгованості.
Судова колегія звертає увагу на те, що тарифи є змінними та затверджуються Харківською міською радою на підставі відповідних нормативних документів, тому доводи апеляційної скарги про те, що на момент виникнення правовідносин вони були 1,555 за 1 кв.м. (станом на 2012) та є незмінними спростовуються матеріалами справи.
Такими чином, рішення суду в частині стягненню заборгованості за наданими послугами з утримання будинків та прибудинкових територій підлягає зміні в частині періоду і суми.
Такими чином з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за період з 06.2017 по 20.01.2020 року у сумі 3693,67 грн, 3% річних у сумі 387,83 грн та інфляційні втрати у сумі 638,99 грн а всього 4720,65 грн.
Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог. 
З ОСОБА_1 підлягає відшкодування судовий збір у розмірі 352,07 грн за подання позову, а з ТОВ «Мегаінвестбуд» підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 286,37 грн за подання апеляційної скарги.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскаржуване рішення підлягає зміні згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2020 року змінити в частині періоду та розміру стягнутої заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТБУД», ЄДРПОУ 32761381, заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з червня 2017 по 20.01.2020 у розмірі 3693,67 грн., з яких три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 387,83 грн., суму індексу інфляції у розмірі 638 грн. 99 коп., а всього 4720 (чотири тисячі сімсот двадцять) грн. 65 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестбуд» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 352,07 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвестбуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 286,37 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий -                                                                О.М. Хорошевський
Судді -                                                                         О.Ю.Тичкова
                                                                               В.Б.Яцина               
Повне судове рішення виготовлено 23.02.2021 року.