Ухвала

Іменем України
02 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 761/12114/19
Провадження № 51-1004 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року щодо останньої,
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше судимої:
1) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк3 роки;
2) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільненої від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України,з іспитовим строком на 2 роки;
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 01 березня 2019 року.
Вирішено питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона, 27 лютого 2019 року приблизно о 23:05 год, перебуваючи у фан-барі «Банка» по АДРЕСА_2 , діючи повторно, таємно викрала майно потерпілої ОСОБА_6 , чим спричинила їй матеріальну шкоду на загальну суму 1100 грн.
У касаційній скарзі захисник просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд в апеляційному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи вимоги захисник вважає, що при залишенні його апеляційної скарги без задоволення, в якій ставилось питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді, апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, належним чином не перевірив доводи скарги та не надав на них відповідей. 
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне. 
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконання, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, переглядаючи справу за апеляційними скаргами, засудженої, в якій вона, не оспорювала доведеність винуватості та правильність кваліфікації її дій, ставила питання про зміну вироку суду і призначення їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зарахувавши їй строк попереднього ув`язнення у строк покарання та захисника, який оспорював правильність встановлення фактичних обставин, обґрунтовував недопустимість, на його думку, доказів винуватості ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, суд, проаналізувавши доводи засудженої та захисника залишив їх без задоволення та в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженої.
За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфіковано правильно.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, детально перевірив викладені в апеляційних скаргах доводи, в тому числі і доводи захисника, стосовно недопустимості, на його думку, доказів в зв`язку з їх отриманням з порушенням вимог кримінального процесуального закону, які є аналогічними, за своїм змістом доводам касаційної скарги та обґрунтовано визнав їх безпідставними, з зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення. 
Так, доводи захисника про відсутність у провадженні протоколу затримання ОСОБА_5 , в порядку ст. 208 КПК України, з посиланням на незаконне її утримування в приміщенні поліції і можливе здійснення на неї психологічного тиску та інші докази, досліджені судом першої інстанції, які захисник вважав недопустимими та недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, були предметом ретельної перевірки судом апеляційної інстанцій, який надав обґрунтовані відповіді на вказані доводи, вказавши у своїй ухвалі конкретні підстави з яких визнав їх необґрунтованим. 
Зокрема, судом апеляційної інстанції були перевірені посилання захисника на недопустимість доказу - постанови слідчого від 28 лютого 2019 року про визнання речовим доказом грошових купюр у сумі 900 грн, оскільки в ньому не зазначено їх ідентифікація, та обґрунтовано визнані безпідставними, оскільки такі твердження захисника спростовуються показаннями потерпілої, свідків та іншими доказами дослідженими під час судового розгляду, які підтверджували перелік викрадених засудженою речей. 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженої. 
При цьому, захисник в касаційній скарзі вказує на недопустимість доказу - протоколу огляду місця події від 27 лютого 2019 року, який складений слідчим до внесення відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28 лютого 2019 року.
Колегія суддів Касаційного суду вважає доводи захисника щодо його посилань у касаційній скарзі на недопустимість вказаного доказу безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 214 КПК України у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Як убачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, підставою для огляду місця події стала заява потерпілої ОСОБА_6 від 27 лютого 2019 року про вчинення щодо неї злочину, а також рапорт поліцейського УПП у м. Києві про отримання о 23 год 27  лютого 2019 року виклику про викрадення майна у ОСОБА_6 та здійснення охоронцем бару затримання обвинуваченої. З метою з`ясування події, що відбулася 27 лютого 2019 року, працівниками поліції було проведено огляд місця події по вул. О. Теліги у м. Києві, за адресою фан-бара «Банка». 
Враховуючи невідкладність зазначеної слідчої дії і те, що підставою для її проведення була отримана інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі, колегія суддів касаційного вважає, що проведення огляду місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у даному кримінальному провадженні, здійснено у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу, а доводи захисника з посиланням на недопустимість доказу - протоколу огляду місця події від 27 лютого 2019 року, є безпідставними.
Отже, доводи, на які посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перевірки апеляційного суду, який вказав на відсутність порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Зазначені в ухвалі суду мотиви про визнання доводів захисника безпідставними, колегія суддів Касаційного суду вбачає обґрунтованими та погоджується з наведеним в ухвалі апеляційного суду висновками. 
Постановлена за результатами розгляду апеляційних скарг засудженої та захисника ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене  ОСОБА_5  покарання відповідає вимогам статей 65 КК України та є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Що стосується посилань захисника в касаційній скарзі щодо необхідності зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення за попереднім вироком у строк відбутого покарання за цим вироком, то це відноситься до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, у порядку передбаченому статтями 537–539 КПК України. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Враховуючи зазначене, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного приходить до висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року щодо останньої.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                        ОСОБА_2                                     ОСОБА_3