Головуючий І інстанції: А.Б. Головко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р. 	Справа № 440/5107/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2020, по справі № 440/5107/19
за позовом     ОСОБА_1  
до    Дніпровської митниці Держмитслужби                   
про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відокремленого підрозділу "Митний пост "Полтава" Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 12.12.2019 № UА110320/2019/000657/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110320/2019/01186.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів від 12.12.2019 № UА110320/2019/000657/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110320/2019/01186.
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтовування апеляційної скарги відповідач зазначив, що відповідно до даних митного органу стосовно поданої позивачем митної декларації встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. В подальшому інспектором митниці встановлено, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально.
На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судовим розглядом, представником позивача, декларантом ПП «РОМАКС ТРЕЙД», 10.12.2019 подана до Дніпровської митниці Держмитслужби митна декларація №UA110320/2019/220722 для здійснення митного оформлення товару - легкового автомобіля, марки «AUDI A6», ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_2 . Задекларована митна вартість товару становила 8500 Євро.
Разом із декларацією на підтвердження митної вартості були подані: акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу  UA 205010/2019/328184 від 30.11.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 21.12.2015; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною установою - Полтавським відділенням ХНДІСЕ № 2171 від 06.12.2019; рахунок - фактуру (інвойс) IM № 3103 від 29.11.2019 року; договір про надання послуг митного брокера від 29.11.2019; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 29.11.2019; сертифікат відповідності від 02.12.2019; паспортний документи позивача; митну декларацію № UA110320/2019/220722 від 10.12.2019.
За наслідками здійснення контролю митної вартості товару митним органом встановлено, що подані до митного контролю документи, які підтверджують заявлену митну вартість, містять розбіжності, а саме: 1) відсутні платіжні документи, що підтверджували факт оплати коштів за товар; 2) у висновку автотоварознавчої експертизи експерт застосовує процент додаткового збільшення, зменшення ринкової вартості КТЗ та вказує пошкодження, які не вказані в акті митного огляду з кордону; 3) у висновку автотоварознавчої експертизи експерт бере ціну ТЗ з довідкового ресурсу на ринку Німеччини, що є порушенням Методики автотоварознавчих досліджень та оцінки КТЗ, оскільки автомобіль експортується з Литви, та згідно з провідним сайтом продажу ТЗ Литви autoplius.lt мінімальна вартість подібного автомобіля становить 19999 євро, у зв`язку з чим декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 6) інші документи за вашим бажанням.
На адресу відповідача декларантом надано платіжний документ, що підтверджує вартість товару IM № 3103 від 29.11.2019; роз`яснення експерта.
12.12.2019 року Дніпровською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110320/2019/000657/1.
Також 12.12.2019 відповідачем винесена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110320/2019/01185.
Не погодившись із такими рішеннями відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару було подано до митного органу всі необхідні для цього документи, та митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості орган доходів і зборів зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
В силу ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України.
Відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачені частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, в має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлені методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію Украй відповідно до митного режиму імпорту, а саме: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
При цьому, основним методом визначення-митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
У свою чергу, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Вказані норми містяться у розділі ІІІ Митного кодексу України «Митна вартість товарів та методи її визначення», глави 8 «Загальні положення щодо митної вартості» та глави 9 «Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування». Тобто, ці норми є загальними і розповсюджуються на всі правовідносини, які виникають у процесі митного оформлення товарів, що імпортуються в Україну.
В той же час, стаття 364 Митного кодексу України встановлює, що умови й порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, регулюються розділом ХІІ «Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами». Тобто, норми цього розділу є спеціальними у правовідносинах, які виникають у процесі митного оформлення товарів, що імпортуються громадянами України для особистих потреб, у зв`язку з чим, превалюють над згаданими загальними нормами та першочергово мають застосовуватись при вирішенні спору між сторонами у цій справі.
Так, статтею 368 Митного кодексу України врегульовано, що для цілей оподаткування товарів, які переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (частина 4 статті 368 МК України).
Отже, системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що у правовідносинах, які виникають при імпорті громадянами товарів для власних потреб, митною вартістю є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, а саме: касовими або товарними чеками, ярликами та іншими документами роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Тобто, надання платіжних документів є необов`язковим.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, право самостійно визначати митну вартість товарів, що імпортуються громадянами України для власних потреб, у митного органу виникає лише у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної (митної) вартості товарів. Визначення митної вартості в цьому випадку здійснюється на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари.
Наявність у митного органу доказів недостовірності заявленої фактурної (митної) вартості товарів є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує виникнення права самостійно визначати митну вартість імпортованих товарів відповідно до приписів статей 59, 60 Митного кодексу України.
У ході судового розгляду встановлено, що на підтвердження придбання для власних потреб автомобіля марки «AUDI A6», ідентифікаційний номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_2 , рік випуску 2016, за ціною 8500 євро, позивач надав, крім іншого, рахунок - фактуру (інвойс) IM № 3103 від 29.11.2019, що містить відомості про покупця та продавця транспортного засобу, інформацію про продаж транспортного засобу за ціною  8500 євро.
Придбання зазначеного транспортного засобу для власних потреб сторонами не заперечувалась.
Так, при визначенні митної вартості імпортованого для власних потреб транспортного засобу, була застосована фактурна вартість, вказана в договорі купівлі-продажу (рахунку-фактурі), 8500 євро.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо належного підтвердження ОСОБА_1 заявленої митної (фактурної) вартості автомобіля «AUDI A6», 2016 року випуску.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач, коригуючи заявлену митну (фактурну) вартість із застосуванням шостого методу, за основу прийняв дані стосовно єдиної імпортної операції за МД № UA205040/2019/47961 від 08.10.2019 в сумі 22500 євро, що не відповідає змісту самого методу.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 64 Митного кодексу України, митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
У свою чергу, ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України передбачає, що митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
На підставі наведених вище норм колегія суддів доходить висновку, що застосовуючи резервний метод, передбачений ст. 64 Митного кодексу України, митним органом за основу має братись інформація стосовно ціни якнайменше двох товарів та визначених при цьому митних вартостях, що дозволяє здійснити більш об`єктивний аналіз вартісних показників та уникнути ризику застосування показників, що не відповідають ситуації на ринку.
Крім того, слід враховувати, що визначена відповідачем митна вартість товару на підставі даних МД № UA205040/2019/47961 від 08.10.2019 здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану імпортованого транспортного засобу позивачем, у той час як відповідач у апеляційній скарзі окремо зазначає про необхідність врахування таких характеристик транспортного засобу, як пробіг, інтер`єр салону, додаткове обладнання, тощо.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованого посилання у висновку автотоварознавчої експертизи експерт на ціну ТЗ з довідкового ресурсу на ринку Німеччини, що є порушенням Методики автотоварознавчих досліджень та оцінки КТЗ, оскільки автомобіль експортується з Литви, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до п. 7.53.3 "Методика товарознавчої експертизи та оцінка колісних транспортних засобів", для визначення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса середньої ціни даного КТЗ, що ввозиться на митну територію України, який був у користуванні, відповідного строку експлуатації згідно з довідковою літературою, що відображає ціни КТЗ у країні придбання або в провідних країнах-експортерах, використовувася періодичний довідник провідної країни-експортера, а саме: Німеччини ("DАТ Gebrauchtfahrzeugwerte"). 
Для визначення середньої ціни даного автомобіля використовувалось значення коефіцієнта К1 приведення вартості КТЗ у Німеччині до його вартості в країні придбання (Литва), який відповідає до таблиці 3,6 додатка 3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що склав 0,9.
Таким чином, застосування ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса ціни КТЗ відповідно до періодичного довідника провідної країни-експортера - Німеччини із коефіцієнтом приведення вартості КТЗ у Німеччині до його вартості в країні придбання – Литві є обґрунтованим.
Отже, враховуючи відсутність доказів недостовірності вказаної декларантом митної вартості, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності у Дніпровської митниці права самостійно визначати митну вартість за другорядними методами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд переглянувши, у межах доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі № 440/5107/19  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий