ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«26» січня 2021 року 
м. Харків
справа № 617/1353/18-ц
провадження № 22ц/818/674/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю., 
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачка –  ОСОБА_3 , представник відповідачки – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року в складі судді Глоби М.М.
в с т а н о в и в:
У вересні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником автомобіля «VW VOLKSWAGEN CC», 2012 року випуску, двигун 1,8 TSI, кузов НОМЕР_1 , колір темно-коричневий металік, який зареєстрований у Вінницькому ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області за ним на підставі копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27 лютого 2013 року вказаний автомобіль.

Вказав, що 11 липня 2015 року у місті Дніпро вказаним автомобілем, ключами від нього, документами та речами протиправно заволоділа невстановлена особа (особи). За його заявою про вчинення кримінального правопорушення в цей же день подано заяву до правоохоронних органів, а 12 липня 2015 року до ЄРДР внесено відповідні відомості за № 12015040640002860.

Зазначив, що внаслідок несвоєчасного вжиття слідчим необхідних дій у період з 23 вересня 2015 року по 05 грудня 2015 року без його участі та проти його волі вчинено низку незаконних реєстраційних операцій, пов`язаних з відчуженням автомобіля, а саме, 23 вересня 2015 року у ВРЕР-8 здійснено технічну операцію про перереєстрацію вказаного автомобіля на Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріарія», а 13 жовтня 2015 року - про зняття з обліку цього транспортного засобу для реалізації.

15 жовтня 2015 року у ВРЕР-1 здійснено технічну операцію про вторинну реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 , а 21 жовтня 2015 року у ВРЕР-4 - про перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_6 

03 листопада 2015 року у Центрі ДАІ-8056 здійснено технічну операцію про перереєстрацію вказаного автомобіля на ОСОБА_7 , а 28 листопада 2015 року у Центрі 8045 - про зняття з обліку цього автомобіля для реалізації.

05 грудня 2015 року у Центрі 6347 на підставі договору купівлі-продажу здійснено технічну операцію № 50 про реєстрацію автомобіля на ОСОБА_3 , видано номерний знак НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року у справі № 200/2049/16-к накладено арешт на спірний автомобіль.

Вказав, що він не надавав жодній особі нотаріально посвідченої довіреності для здійснення будь-яких дій щодо належного йому автомобіля, тому з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР при проведенні реєстраційних операцій з цим автомобілем у період з 23 вересня 2015 року по 05 грудня 2015 року у відповідних базах даних МВС України мали міститися відомості про вказане кримінальне правопорушення щодо належного йому автомобіля, його реєстраційних документів, його особистих документів, та відповідно обов`язково повинні були перевірені та враховані при проведенні відповідних реєстраційних дій.

Просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 легковий автомобіль «VW VOLKSWAGEN CC», 2012 року випуску, двигун 1,8 TSI, кузов НОМЕР_1 , колір темно-коричневий металік, коробка передач 7-ми ступ. DSG, обшивка салону «шкіра» на користь законного власника цього майна ОСОБА_1 вартістю 42 243,00 доларів США, що еквівалентно 1 193 200,70 грн; у разі неможливості повернути в натурі йому безпідставно набуте майно, відшкодувати його вартість; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 8810,00 грн.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини справи, не врахував, що всі правочини з відчуження його автомобіля в період з 23 вересня 2015 року по 05 грудня 2015 року є нікчемними, оскільки він не відчужував його та нікому не надавав нотаріально посвідченої довіреності на це. Вказав, що його паспорт викрадено 11 липня 2015 року. Інший паспорт видано 01 серпня 2015 року, тому будь-які правочини вчинені із використанням викрадених у нього документів є нікчемними (недійсними) та незаконними, визнання їх судом недійсними не вимагається. Зазначив, що інформацію щодо викраденого у нього транспортного засобу внесено до відповідної бази даних МВС України. При укладенні договору купівлі-продажу від 05 грудня 2015 року та здійсненні державної реєстрації автомобіля не проведено перевірку за Єдиним державним реєстром МВС та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби щодо викраденого у нього автомобіля. Вважав, що наявність арешту, накладеного на транспортний засіб ухвалою слідчого судді, не позбавляє його права звернутись із віндикаційним позовом до відповідачки як фактичного володільця автомобіля. Також, звернув увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, зазначив, що судом першої інстанції розглянуто справу з порушенням строку, а також не зазначено мотивовану оцінку його аргументів.

27 листопада та 30 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що до цього часу підозра за кримінальним провадженням нікому не пред`явлена, справа не передана до суду та відсутній вирок. Вказала, що станом на момент придбання нею спірного автомобіля будь-які арешти та інші обтяження відсутні.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач не надав суду докази та не довів своє право власності на спірний автомобіль, а тому не може порушувати питання про його захист.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 2013/02/26/01 від 26 лютого 2013 року, відповідних додатку до нього та акту, ОСОБА_1 придбав автомобіль марки «VW VOLKSWAGEN CC» (а.с.10-11 том 1).
Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , власником автомобілю марки «VW VOLKSWAGEN», модель СС, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_6 є ОСОБА_1 (а.с.23-24 том 1).

11 липня 2015 року СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпровській області прийнято заяву ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння паспортом громадянина України, ідентифікаційним номером, газовим пістолетом з дозволом на носіння та зберігання, ключами від автомобіля «VW VOLKSWAGEN CC» реєстраційний номер НОМЕР_6 , водійським посвідченням, технічним паспортом на автомобіль «VW VOLKSWAGEN CC», реєстраційний номер НОМЕР_6 , та самим автомобілем «VW VOLKSWAGEN CC», реєстраційний номер НОМЕР_6 .
12 липня 2015 року вказану заяву внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 12015040640002860 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 289, частиною 1 статті 357 КК України, за якими розпочато досудове розслідування (а.с.22, 25-26 том 1).

Як вбачається з відповіді Відділу управління превентивної діяльності ГУ НП в Дніпропетровській області № 7/231 від 04 грудня 2015 року, інформацію про транспортний засіб «VW VOLKSWAGEN CC», транзитний номерний знак НОМЕР_7 , внесено до системи відеофіксації номерних знаків транспортних засобів «Відеоконтроль-Рубіж», які встановлені на стаціонарних постах дорожньо-патрульної служби (а.с.28 том 1).

Із інформації стосовно реєстрації та перереєстрації автомобілю марки «VW VOLKSWAGEN CC» з бази «НАІС» ДДАІ МВС України вбачається, що 23 вересня 2015 року у ВРЕР-8 перереєстровано транспортний засіб на нового власника за довідкою-рахунком на Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріарія», 13 жовтня 2015 року - знято з обліку для реалізації; 15 жовтня 2015 року у ВРЕР-1 здійснено технічну операцію про вторинну реєстрацію автомобіля на ОСОБА_5 ; 21 жовтня 2015 року у ВРЕР-4 здійснено технічну операцію про перереєстрацію автомобіля на нового власника за довідкою-рахунком на ОСОБА_6 ; 03 листопада 2015 року у Центрі ДАІ-8056 здійснено технічну операцію про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком на ОСОБА_7 , 28 листопада 2015 року у Центрі 8045 здійснено технічну операцію про зняття з обліку цього автомобіля для реалізації (а.с.29 том 1).

З реєстраційної картки ТЗ вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу № 28 від 05 грудня 2015 року, власником автомобілю марки «VW VOLKSWAGEN», модель СС, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер та серія знаку НОМЕР_3 , попередній знак НОМЕР_7 , є ОСОБА_3 (а.с.30 том 1).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , власником автомобілю марки «VW VOLKSWAGEN», модель СС, 2012 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_3 (а.с.75-76 том 1).

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року у справі № 200/2049/16-к накладено арешт на автомобіль марки «VW VOLKSWAGEN CC», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 (а.с.31 том 1).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року у справі № 643/13283/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності та визнання добросовісним набувачем майна, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 – відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат (а.с.34-37 том 1).

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він реалізує на власний розсуд.

Частина перша статті 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Одним із способів захисту права власника є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦПК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема у випадку, якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У такому разі майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої зазначеної статті у разі, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, за яких за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав незалежно від того, скільки разів це майно було відчужено попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Реалізація цього права не залежить від доводів володільця речі про те, що він є добросовісним набувачем, якщо власник майна доведе факт вибуття цього майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 183/7765/15 (провадження № 61-18542св19) зроблено висновок, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Подібний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 752/22080/16 (провадження № 61-12256св19), відповідно до якого спосіб захисту прав у вигляді витребування майна, придбаного за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, застосовується у випадку відсутності між сторонами договірних відносин.

Відповідно до статті 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком № 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу та договір купівлі-продажу предмета лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу, складений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; договір купівлі-продажу, оформлений в електронному вигляді через електронний кабінет водія або Єдиний державний веб-портал електронних послуг.

З огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що довідка-рахунок та договір купівлі-продажу є документами, які підтверджують укладення правочину щодо переходу права власності на автомобіль та тягне за собою зміну його власника.

Матеріали справи свідчать про те, що у кримінальному провадженні № 12015040640002860 за частиною 1 статті 289, частиною 1 статті 357 КК України вироку суду на даний час немає, а досудове розслідування, під час якого можуть бути встановлені відповідні докази, ще триває, а тому докази, які надані позивачем не можуть слугувати підтвердженням неправомірності вибуття майна із володіння позивача та, відповідно, наявності у позивача права власності на це майно.

Так, як вбачається з матеріалів справи, жоден правочин, на підставі якого відчужувався спірний автомобіль в судовому порядку не визнано недійсним. Також відсутнє судове рішення, яким би встановлювався факт підробки документів, зокрема, і довідок-рахунків, договорів купівлі-продажу або їх незаконне використання. Договори купівлі-продажу даного автомобіля є фактично виконаними. Зокрема, договір, за яким ОСОБА_3 придбала транспортний засіб у ОСОБА_7 , від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_8 , також виконаний, оскільки ОСОБА_3 сплатила за автомобіль визначену у договорі грошову суму, і автомобіль був їй переданий у власність.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не спростував висновок суду та не надав доказів для задоволення позову ОСОБА_1 . Не заперечував проти того, що до сьогодні досудове кримінальне провадження не закінчено. Відкрито досудове кримінальне провадження за фактом, підозру протягом п`яти років нікому не пред`явлено. Йому невідомо, чи був транспортний засіб застраховано. Акт виконаних робіт від 31 березня 2015 року, на який посилався представник позивача, свідчить тільки про його технічне обслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерман – Центр», яке замовляв ОСОБА_1 ще до його викрадення. 

В свою чергу представник відповідачки заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наполягав на тому, що підстав для витребування майна у ОСОБА_3 на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи, немає. 

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, суд першої інстанції вірно встановив, що  позивачем не доведено наявності в нього на даний час права власності на спірний автомобіль, тому в межах розгляду даної справи відсутні підстави для застосування частини 1 статті 388 ЦК України та витребування у ОСОБА_3 автомобіля на користь позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 335/14547/17 (провадження № 61-10373св19).

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновок суду про те, що відповідачка отримала право власності на автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, дійсність якого не спростовано у судовому порядку. 

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.