УХВАЛА

17 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  925/754/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О. А., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення Господарського суду Черкаської області
у складі судді Довгань К. І.
від 17.08.2020 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Мартюк А. І., Алданова С. О., Зубець Л. П.
від 10.12.2020

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"
до Приватного акціонерного товариства "Азот"
про стягнення 72 660,50 грн,                    

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Азот" про стягнення 72 660,50 грн штрафу за невірно визначену масу вантажу в залізничних накладних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідач невірно зазначив    відомості про масу вантажу, яка була направлена у березні 2020 року за залізничною накладною № 40146037 на станцію Мелітополь Придніпровської залізниці зі станції Черкаси Одеської залізниці на адресу Приватного акціонерного товариства "Макрохім" в залізничному вагоні №57196388. 

Рішенням від 17.08.2020 у справі № 925/754/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020, Господарський суд Черкаської області відмовив у задоволенні позову повністю.

21 січня 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі №925/754/20.

08 лютого 2021 року на адресу Суду надійшли заперечення Приватного акціонерного товариства "Азот" № 501-06/241 від 04.02.2021 проти відкриття касаційного провадження, в яких відповідач просить відмовити Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" у відкритті касаційного провадження у справі № 925/754/20 за касаційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020, оскільки, на його думку, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а сама касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне. 

За приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287  Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" цієї норми.

Згідно з частиною 5 статті 12  Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

У пункті 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 72 660,50 грн,  що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2021 рік - 227 000,00 грн), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 925/754/20 є малозначною.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, законодавець надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

У пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку малозначної справи, а саме:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Водночас у касаційній скарзі Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та має суспільний інтерес, оскільки не єдність застосування статті 122 Статуту залізниць України призводить до формування неправильної неоднорідної правозастосовчої практики в подібних правовідносинах. Скаржник зазначає, що оскаржувана постанова Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 925/754/20 суперечить практиці Верховного Суду, викладеній в постановах від 21.05.2018 у справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17, від 05.07.2018 у справі № 925/1256/17, від 21.08.2019 у справі № 905/2360/18, а також Роз`ясненням Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2020 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею". 

Проте посилання скаржника на суперечливість практиці з посиланням на вищезазначені постанови Верховного Суду, колегією суддів не приймаються, з огляду на те, що правовий висновок у цій справі, не доводить наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у цих справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення. 

При цьому, Суд зазначає, що використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Суд зазначає, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо доводів скаржника про фундаментальність цієї справи в контексті посилань на Роз`яснення президії Вищого господарського суду України, то такі Судом не приймаються, зважаючи на імперативність змісту частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, Роз`яснення президії Вищого господарського суду України не належать до вказаних джерел права.

Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Зважаючи на викладене, з урахуванням заперечень Приватного акціонерного товариства "Азот" проти відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених пунктами "а" та "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального України для перегляду у касаційному порядку малозначної справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 925/754/20 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами на 11 аркушах (у тому числі платіжне доручення № 3376780 (#640229040005) від 14.01.2021 про сплату 4 204,00 грн). Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                       Н. М. Губенко

Судді                                                                                                   С. В. Бакуліна

                                                                                                                    О. А. Кролевець