Ухвала
 
03 березня 2021 року
місто Київ
 
справа № 754/16764/17
провадження № 61-18091ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у грудні 2017 року звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 , яка виникла на підставі кредитного договору від 07 травня 2007 року № 321 у розмірі 98 179, 19 дол. США, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Людмилою Леонідівною 07 травня 2007 року, за реєстровим номером 3670, зокрема на двокімнатну квартиру, загальною площею 54, 2 кв. м, житловою площею 30, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року позов задоволено.
В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 , яка виникла на підставі кредитного договору від 07 травня 2007 року № 321 у розмірі 98 179, 19 дол. США, звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л. Л. 07 травня 2007 року, за реєстровим номером 3670, на двокімнатну квартиру, загальною площею 54, 2 кв. м, житловою площею 30, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000, 00 грн.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.
ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 04 грудня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.
ОСОБА_1 29 грудня 2020 року звернувся із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
Від заявника у лютому 2021 року надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, подано нову редакцію касаційної скарги, в якій уточнено підстави касаційного оскарження додаткового рішення суду апеляційної інстанції.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд з`ясував, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Так, заявником як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначено, що:
-          оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;
-          відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах про розподіл витрат на оплату послуг адвоката із застосуванням частини першої статті 76, частини дев`ятої статті 83, частини четвертої статті 141, частини першої 
статті 246 ЦПК України та статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
-          суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, зокрема договір про надання правничої (правової) допомоги, який не містить відомостей про розмір оплати наданої допомоги;
-          оскаржуване рішення не відповідає правовим висновкам, викладеним, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження заявником додаткового рішення суду апеляційної інстанції ним зазначені ті підстави, які згадані у частині другій статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки, вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 392, 394, 390, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            О. В. Ступак

                                                                                                            В. В. Яремко