КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа 758/3439/19	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3723/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
30 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Семенюк Т.А
Суддів - Кирилюк Г.М., Махлай Л.Д.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, -
 
В С ТА Н О В И В :
 
У березні 2019 року позивач звернувся з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що рішенням Галицького районного суду міста Львова 07 липня 2010 року в справі № 2-1198 з Закритого акціонерного товариства «АСК «ІнтерТрансПоліс» на його користь стягнуто 123 500 грн. страхового відшкодування, 9 880 грн. інфляційних втрат, 2 630 грн. 55 коп. - 3% річних, 123 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору, 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 64 грн. 01 коп. судових витрат по виклику сторони та оголошення в ЗМІ, а всього - 136 318 грн. 06 коп. На підставі цього рішення видано виконавчий лист №2-1198/10. Вказує, що виконавчий лист він пред`явив до виконання до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.
З боржника стягнуто 20 000 грн. Залишок боргу складає 108 318,06 грн.
Листом державного виконавця Подільського РУЮ в м. Києві від 08 травня 2013 року № 4181 йому запропоновано залишити за собою нереалізоване майно боржника, а саме гаражний бокс № НОМЕР_1 площею 17,4 кв.м. у гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1» вартістю 78966 грн., за адресою: вул. Марини Раскової, 52, м. Київ. Він погодився залишити за собою вказане майно, про що повідомив державного виконавця листом від 13 травня 2013 року.
07 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, оскільки бажання залишити за собою вказаний гаражний бокс виявив ОСОБА_3 , виконавчий документ якого надійшов першим.
07 червня 2014 року він повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, однак державний виконавець відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві 08 липня 2014 року відмовив у прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, в зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2014 року в справі №461/9860/14 дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у відкритті виконавчого провадження скасовано, зобов`язано відновити виконавче провадження.
Постановою Господарського суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року в справі №9108609/14 ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
19 серпня 2015 року відбувся аукціон з продажу майна ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», на якому за 71 066,24 грн. реалізовано майно банкрута, а саме гаражний бокс № НОМЕР_1 загальною площею 17,4 кв.м. у гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1», розташований за адресою: вул. Марини Раскової, 52, м. Київ, переможцем аукціону визначено фізичну особу ОСОБА_4 .
Таким чином, вважає, що із вказаних вище обставин вбачається бездіяльність державних виконавців Подільського районного відділу виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого листа від 28 липня 2010 року № 2-1198/10, виданого Галицьким районним судом м. Львова.
Зазначені особи, на його думку, до визнання боржника банкрутом у жовтні 2014 року, мали вжити заходів для стягнення на його користь коштів за цим виконавчим листом, шляхом звернення стягнення на майно боржника, а саме гаражний бокс № НОМЕР_1 площею 17,4 кв.м. у гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1», розташований за адресою: вул. Марини Раскової, 52, м. Київ.
Просив визнати протиправною бездіяльність Подільського районного відділу виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого листа від 28 липня 2010 року     №2-1198/10, виданого Галицьким районним судом та стягнути на його користь з Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві кошти в сумі 90 000 грн., як відшкодування моральної шкоди, завданої йому бездіяльністю Подільського районного відділу виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого листа від 28 липня 2010 року № 2-1198/10.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.
 Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 16 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вважаючи,  що судом порушено норми  процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено задоволення вимог стягувачів в порядку черговості наданих виконавчих документів тільки щодо виплати заборгованості із заробітної плати, тобто переваги одного виконавчого документу над іншим немає. Крім того, станом на 07 червня 2013 року у власності боржника було майно, на яке могло бути звернуто стягнення, а саме гараж, який був реалізований на аукціоні лише 19 серпня 2015 року.
Враховуючи вищевказані обставини, скаржник вважає, що службові особи Подільського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві допустили надмірне тривале провадження, а також бездіяльність, через яку рішення суду щодо стягнення на користь позивача коштів з боржника не було виконано належним чином, внаслідок цієї протиправної поведінки позивач зазнав глибоких душевних страждань. 
Зазначає, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, окрім пенсії в зв`язку з інвалідністю інших доходів не має, в зв`язку з чим виконання судового рішення щодо стягнення коштів з боржника має для позивача ключове значення, що характеризує глибину його душевних страждань внаслідок зазначеної протиправної поведінки.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до вимог статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.
Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.
Статтєю 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на неправомірну бездіяльність посадових осіб органу державної влади - Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого листа від 28.07.2010 № 2-1198/10, виданого Галицьким районним судом м. Львова.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів неправомірних дій посадових осіб органу державної влади - Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні виконавчого листа від 28.07.2010 № 2-1198/10, виданого Галицьким районним судом м. Львова, також  позивачем  не надано доказів і    на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань.
Так, судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова 07.07.2010 у справі № 2-1198 з Закритого акціонерного товариства «АСК «ІнтерТрансПоліс» на користь ОСОБА_2 стягнуто 123 500 грн. страхового відшкодування, 9 880 грн. інфляційних втрат, 2 630 грн. 55 коп. - 3% річних, 123 грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору, 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 64 грн. 01 коп. судових витрат по виклику сторони та оголошення в ЗМІ, а всього - 136 318 грн. 06 коп. (а.с.10-13).
На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-1198/10, який ОСОБА_2 пред`явив до виконання до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 14).
У процесі виконання рішення суду, з боржника стягнуто 20 000 грн. , залишок боргу складає 108 318,06 грн. (а.с.15-16).
08.05.2013року державним виконавцем Подільського РУЮ в м. Києві Богіву Є.М. запропоновано залишити за собою нереалізоване майно боржника, -гаражний бокс № НОМЕР_1 площею 17,4 кв.м. у гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1» вартістю 78966 грн., за адресою: вул. Марини Раскової, 52, м. Київ (а.с. 17).
ОСОБА_2 погодився залишити за собою вказане майно, про що повідомив державного виконавця листом від 13.05.2013 року(а.с. 18).
Проте, 07.06.2013 року позивачу повідомлено, що бажання залишити за собою вказаний гаражний бокс виявив ОСОБА_3 , виконавчий документ якого надійшов першим.
У зв`язку з вказаним, 07 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а.с. 19-20).
З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2014 року  ОСОБА_2 повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, однак державний виконавець відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві 08.07.2014 року відмовив у прийнятті виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, в зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Як вбачається з ухвалиАпеляційного суду Львівської області від 28.11.2014 у справі № 461/9860/14,  дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у відкритті виконавчого провадження скасовано, зобов`язано відновити виконавче провадження (а.с.21-23).
Постановою Господарського суду м. Києва від 01.10.2014 у справі №9108609/14 ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 24-29).
Судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2015 відбувся аукціон з продажу майна ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс», на якому за 71 066,24 грн. реалізовано майно банкрута, а саме аукціон з продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 загальною площею 17,4 кв.м. у гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1», розташований за адресою: вул. Марини Раскової, 52, м. Київ, переможцем аукціону визначено фізичну особу ОСОБА_4 .
Постановою відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 24.03.2016 закінчено виконавче провадження з примусового виконання   виконавчого листа № 2-1198/10, виданого 28.07.2010 Галицьким районним судом м. Львова щодо стягнення з ПАТ «АСК «ІнтерТрансПоліс» на користь ОСОБА_2 коштів (а.с. 31).
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що станом на 07 червня 2013 року у власності боржника було майно, на яке могло бути звернуто стягнення, а саме гараж, який був реалізований на аукціоні лише 19 серпня 2015 року, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, у 2013 році державним виконавцем вирішувалось питання щодо передачі гаражного боксу № НОМЕР_1 площею 17,4 кв.м. у гаражно-будівельному кооперативі «Русанівський-1» вартістю 78966 грн.(вул. Марини Раскової, 52, м. Київ), який виявив бажання отримати стягувач  ОСОБА_3 , про що у червні 2013 року було повідомлено позивача.
Іншого майна боржника, за рахунок якого можна б було задовольнити вимоги позивача - стягувача державним виконавцем виявлено не було.
Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» передбачено задоволення вимог стягувачів в порядку черговості наданих виконавчих документів тільки щодо виплати заборгованості із заробітної плати, тобто переваги одного виконавчого документу над іншим немає, оскільки відповідно до п. 10 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), у разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів до виконання з урахуванням черговості, визначеної статтею 44 цього Закону.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено неправомірні дії з боку державного  виконавця під час виконання виконавчого листа  № 2-1198/10, виданого на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова 07.07.2010 року.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Щодо вимог про стягнення моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів виходить з- наступного.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. 
Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.
З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.
У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов'язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Проте, судом встановлено, що під часрозгляду справи в суді першої інстанції, в порушення положень п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 76-81 ЦПК України, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідачів, йому була спричинена моральна шкода як і не було надано будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї шкоди.
Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди.
Інші доводи апедяційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення спору.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги, відтак, підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року -залишити без змін. 
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 01 квітня 2021 року.

Головуючий 

Судді